КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа№ 910/17549/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Ліхачова Г.В. - дов. № ГО-16/67 від 03.10.2016

Петрук В.П. - дов. № ГО-16/31 від 07.04.2016

від відповідача Кузьмик І.П. - дов. № 110116-01/с від 11.01.2016

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства

«Страхова Група «ТАС»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.10.2016 (суддя Мудрий С.М.)

у справі № 910/17549/16

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС»

(далі -ПрАТ «Страхова група «ТАС»)

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «Страхова компанія

«Арсенал Страхування»)

про стягнення 69 689,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі №910/17549/16 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. За твердженнями апелянта, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку, що ліва світодіодна фара підлягала заміні ще до настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.03.2016. На думку апелянта, судом не з'ясовано, що 10.02.2016 страхувальник ОСОБА_5 звернулась до СТО ТОВ «Закарпат-Авто» лише для діагностики авто, ліва передня фара перебувала в робочому стані, а висновок щодо необхідності заміни фари, який було зроблено СТО, носив рекомендаційний характер. Оскільки страхувальником відповідача було завдано матеріальну шкоду застрахованому позивачем автомобілю, відповідач повинен відшкодувати позивачу завдану винуватцем ДТП шкоду тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/17549/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2016 апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова група «ТАС» прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 06.12.2016.

В судове засідання з'явились представники сторін, представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній та доповненнях до апеляційної скарги, просили задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати її до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення 69 689,10 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначало, що виплативши своєму страхувальнику згідно договору добровільного страхування наземного транспорту ДТЗ/251 № А448274 від 26.10.2015 страхове відшкодування, набув права зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, якою є відповідач.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву стверджував, що за відсутності причинного зв»язку між неправомірними діями водія ОСОБА_6, цивільна відповідальність якого застрахована відповідачем та пошкодженням лівої фари автомобіля потерпілої ОСОБА_5, яка вже на момент ДТП підлягала заміні, законних підстав для виплати відповідачем позивачеві 69 689,10 грн. немає тощо.

Як встановлено матеріалами справи, 26.10.2015 між ПрАТ «Страхова Група «ТАС» (страховиком за договором) та ОСОБА_5 (страхувальником за договором) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ДТЗ/251 № А 448274, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим автомобілем «Audi А7» д.н. НОМЕР_1.

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 86903439, 04.03.2016 в м. Ужгороді відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Audi А7» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля УАЗ 469 д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2016 № 308/2514/16-п ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

За твердженнями позивача, відповідно до рахунку № від 10.02.2016, виставленого ТзОВ «Закарпат-Авто», вартість робіт та запчастин склала 75 433,95 грн., така вартість зазначена й в акті виконаних робіт № ЗА-КЛ-0006565 від 10.03.2016.

Страховим актом позивача згадану подію визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 75 433,95 грн., з яких 30 090,00 сума несплачених страхових платежів та 45 343,95 грн. підлягає до виплати.

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту ДТЗ/251 № А448274 від 26.10.2015 здійснив виплату страхового відшкодування ТОВ «Закарпат-Авто» в розмірі 45 343,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 85606 від 30.03.2016.

З метою врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з заявою про відшкодування шкоди (в порядку регресу) вих. № Г0401/1051 від 01.04.2016, яка відповідачем визнана та виконана частково в розмірі 5 744, 85 грн.

На підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач просив стягнути з відповідача суму несплаченого страхового відшкодування в розмірі 69 689, 10 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується зі ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Страховою виплатою на підставі ст. 9 Закону України «Про страхування» є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Одночасно цією статтею визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Страховик згідно п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Як встановлено матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля УАЗ 469 д. н. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (відповідачем), що підтверджується полісом № АЕ/7318343 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 45). Термін дії полісу з 26.02.2016 до 25.02.2017.

Цим полісом передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, в сумі 100 000, 00 грн. та франшизу в розмірі 0, 00 грн.

Як вище згадувалось, вину особи, яка керувала автомобілем УАЗ 469 д. н. НОМЕР_2 встановлено в судовому порядку.

З огляду на наведене до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту ДТЗ/251 № А448274 від 26.10.2015 перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду.

Шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується на підставі ст. 1166 ЦК України в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

При настанні страхового випадку страховик (ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як встановлено матеріалами справи, на підтвердження розміру страхового відшкодування позивачем надано рахунок № , виставлений ТзОВ «Закарпат-Авто» ще 10.02.2016, тобто до настання дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 04.03.2016.

Крім цього, в матеріалах справи наявний лист ТОВ «Закарпат-Авто» (вих. № 107087 від 30.05.2016), згідно якого 10.02.2016 до них звернулась клієнт ОСОБА_5 із замовленням діагностичних робіт в зв'язку із некоректною роботою світлодіодних елементів на лівій передній фарі. В результаті діагностики зроблено висновок замінити ліву передню світлодіодну фару. По цьому зверненню сформовано попередній наряд-замовлення № ЗА-КЛ 00001104 та рахунок № 0000105 на суму 75 797,10 грн. 04.03.2016 р. ОСОБА_5 повторно звернулась із замовленням діагностичних робі внаслідок ДТП. По цьому зверненню виявлено пошкодження передньої лівої фари, капоту та кріплення фари, тому у попередньому наряд-замовленні № 000001104 та рахунку № 0000105 зроблено розширення замовлення клієнтом: покраска капоту та кріплення фари. Фактичне виконання робіт було завершено 10.03.2016 згідно акту виконаних робіт ЗА-КЛ-0006565.

З огляду на сукупність встановлених судом обставин справи, наданих сторонами на їх підтвердження доказів, аналіз положень чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, місцевий суд дійшов висновку, що ліва передня світлодіодна фара автомобіля потерпілої ОСОБА_5 підлягала заміні ще до настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.03.2016 року, а інша частина збитків відповідачем відшкодована в добровільному порядку, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Проте апеляційний господарський суд не погоджується з оскаржуваним рішенням суду в частині законності часткового відшкодування позивачу збитків відповідачем в позасудовому порядку й відсутністю в зв»язку з цим підстав для задоволення позову про стягнення 69 689,10 грн. страхового відшкодування.

За наявності в матеріалах справи рахунку № щодо необхідності заміни лівої світодіодної фари, який ТОВ «Закарпат-Авто» виставлено ще 10.02.2016 (до настання ДТП 04.03.2016), апеляційний суд вважає відсутніми підстави стверджувати, що зазначені в ньому пошкодження були спричинені в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.03.2016, відповідно відсутні й правові підстави для відшкодування відповідачем їх вартості.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 69 689, 10 грн. страхового відшкодування, які позивачем не доведено належними та допустимими доказами.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову є законним, підстав для його скасування немає. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі № 910/17549/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/17549/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук