ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа № 925/1073/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Ткаченку А.О., за участю представників сторін: позивача не зявились, відповідача - ОСОБА_1 за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом приватного підприємства «Агрономіка» до товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» про стягнення 59 892 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - приватне підприємство «Агрономіка» звернувся в господарський суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки» (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору купівлі-продажу № 19/07 від 15.07.2015 року, 40800 грн. основного боргу, 15484 грн. 98 коп. пені, 3607 грн. 82 коп. інфляційних втрат, що разом складає 59 892 грн. 80 коп., та відшкодування судових витрат.

Відповідач в особі свого представника подав письмовий відзив на позовну заяву (а.с. 38-40), у якому проти позову заперечував з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог, зокрема - позивачем була здійснена позадоговірна поставка товару на власний ризик, пеня нарахована позивачем з порушенням норм законодавства. Крім того, відповідач заявив про сплив строку позовної давності щодо стягнення пені, як не самостійну підставу відмови у задоволенні позову в цій частині вимог.

28.10.2016 року позивач подав додаткові пояснення (вх.№21839/16) до яких додав уточнений розрахунок позовних вимог, відповідно до якого остаточно просив стягнути з відповідача 40 800 грн. основного боргу, 10 632 грн. 58 коп. пені, 3563 грн. 41 коп. інфляційних втрат, 1113 грн. 3% річних.

Таким чином, предметом розгляду справи № 925/1073/16 є вимоги про стягнення з відповідача 40 800 грн. основного боргу, 10 632 грн. 58 коп. пені, 3563 грн. 41 коп. інфляційних втрат, 1113 грн. 3% річних, що разом складає 56108 грн. 99 коп.

15.11.2016 року від представника відповідача надійшла заява (вх.№ 23282/16) про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, яка фактично є повідомленням відповідача про сплату суми основного боргу. Крім того, до заяви було додано контррозрахунок пені, інфляційних та 3% річних (а.с. 54).

В засіданні суду представник відповідача позов не визнала і просила суд в його задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Представник позивача в судовому засіданні 01.11.2016 року позов з підстав, викладених в позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог, підтримав і просив суд задовольнити повністю.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст. 75, 77 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

15.07.2015 року позивач - приватне підприємство «Агрономіка», як виробник з однієї сторони, і відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Тіньки», як замовник з другої сторони, а разом - сторони, уклали договір купівлі-продажу № 19/07 (далі Договір). За умовами п. 1.1 Договору виробник, у визначений за згодою сторін термін, виробляє, а замовник купує замовлену біопродукцію для біологічної боротьби з шкідниками і хворобами сільськогосподарських культур.

За умовами п.п. 2.1, 3.1, 3.2 Договору виробник зобовязується виробити та продати замовнику біологічну продукцію в строк, та на суму відповідно до таблиці; разом по Договору біопродукції на суму 40800 грн. з ПДВ; замовник проводить попередню оплату вартості біопродукції в розмірі 50% на протязі семи банківських днів з моменту підписання даного Договору; повну оплату вартості біопродукції замовник проводить після підписання актів прийому-передачі біопродукції. Кінцевий термін проведення розрахунків 10.09.2015р.

Відповідно до п.п. 3.4, 4.1, 4.3 Договору виробник надає замовнику податкову накладну, оформлену відповідно до чинного законодавства, протягом двох днів з дати здійснення оплати, або видачі продукції, а видаткову накладну виробник надає замовнику при передачі товару; поставка продкуції виробником здійснюється згідно письмової заявки замовника, за умови 50% попередньої оплати ним партії біопродукції; право влсаності на біопродукцію переходить від виробника до замовника в момент підписання уповноваженими представниками сторін накладної, або товаротранспортної накладної, що свідчить про отримання біопродукції замовником.

Пунктом 5.3 Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати за отриману продукцію замовник сплачує виробнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу продукцію на суму 40800 грн., що підтверджується видатковою накладною № 14 від 16.07.2015 року (а.с.10).

Позивачем було виставлено відповідачу для оплати рахунок-фактуру № 14 від 15.07.2016 року на суму 40800 грн., що відповідає вартості фактично поставленої продукції.

Також, з метою досудового врегулювання спору, 09.08.2016 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про погашення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат та штрафних санкцій (а.с. 11), яка отримана останнім 12.08.2016 року, проте не виконана.

В порушення умов Договору відповідач своєчасно та в повному обсязі своїх зобов'язань щодо оплати поставленої продукції не виконав, у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість в сумі 40800 грн.

З урахуванням викладеного суд вважає, що спірні зобов'язальні відносини виникли між сторонами на підставі договору купівлі-продажу № 19/07 від 15.07.2015 року, вимоги позивача ґрунтуються на правах і обовязках сторін цього Договору.

Загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець повинен сплатити повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач в ході розгляду спору надав докази сплати після порушення провадження у справі суми основного боргу в розмірі 40800 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 80162743 від 11.11.2016 року на суму 40800,00 грн. (а.с. 53), у звязку з чим провадження у справі в частині вимог про стягнення 40800 грн. основного боргу підлягає припиненню судом на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України.

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Згідно до пункту 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

У звязку з простроченням відповідачем строків оплати продукції, позивач також заявив у позові вимогу про стягнення з відповідача 10 632 грн. 58 коп. пені на підставі п. 5.3 Договору за період прострочення з 11.09.2015 року по 11.04.2016 року, 3563 грн. 41 коп. інфляційних втрат та 1113 грн. 3% річних за період прострочення з 11.09.2015 року по 08.08.2016 року (з врахуванням уточненого розрахунку позовних вимог).

Відповідно до ст. 610,ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобовязання, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Проаналізувавши надані сторонами розрахунки, суд вважає слушними зауваження відповідача на наданий позивачем розрахунок пені, в якому позивач в порушення вимог ч. 6 ст. 232 ГК України безпідставно збільшив період нарахування пені.

Враховуючи, що відповідачем надано контррозрахунок позову, в якому відображено фактичну суму заборгованості за фактичний період прострочення з врахуванням ч.6 ст.232 ГК України, пеня підлягає до стягнення в розмірі 9151 грн. 31 коп. за період з 11.09.2015 року по 11.03.2016 року за контррозрахунком відповідача в межах заявленого позивачем розміру стягнення.

Водночас, відповідач заперечив проти заявленої до стягнення суми пені з огляду на пропуск позивачем строків позовної давності.

Так, згідно доводів відповідача, встановлений річний строк позовної давності для вимоги про стягнення пені за договором купівлі-продажу №19/07 від 15.07.2015 року сплинув.

З огляду наведеного, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та, зокрема, відмовити у задоволенні зазначеної позовної вимоги.

За приписами ст. ст. 253, 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язують його початок.

Відповідно до ст. ст. 254, п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як слідує зі змісту наданого позивачем розрахунку, нарахування пені останній здійснював на відповідно несплачену суму заборгованості за період, початок якого визначений днем, наступним за днем коли мала бути проведена остаточна оплата, що відповідно погоджено сторонами спірним Договором, та є моментом, коли позивач відповідно довідався про його порушене право на отримання коштів у розмірі 40800 грн., а саме 11.09.2015 року.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що останнім днем річного терміну на звернення до суду з вимогою про стягнення пені за порушення визначених Договором строків сплати коштів є 11.09.2016 року, а тому, враховуючи звернення позивача до суду з відповідним позовом 02.09.2016 року, заява відповідача про застосування строку позовної давності є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 9151 грн. 31 коп. пені.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідає нормі ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані на суму фактичного прострочення за відповідні періоди, їх розрахунок судом перевірений, визнаний вірним, тому вказані вимоги підлягають задоволенню в заявленій сумі.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов Договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що відповідач не виконав договірні зобов'язання щодо порядку розрахунків за поставлену продукцію, прострочив її оплату, тому позовні вимоги в частині стягнення 3563 грн. 41 коп. інфляційних втрат та 1113 грн. 3% річних судом визнаються обґрунтованими, доведеними і задовольняються в заявленому розмірі, вимога про стягнення 10 632 грн. 58 коп. пені підлягає частковому задоволенню в сумі 9151 грн. 31 коп. за період прострочення з 11.09.2015 року по 11.03.2016 року з підстав зазначених вище. В частині стягнення 40800 грн. суми основного боргу, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог виходячи з уточнених позовних вимог, в тому числі з врахуванням сплаченої після подачі позову суми основного боргу, що складає 1341 грн. 62 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Тіньки», ідентифікаційний код юридичної особи 33278344, місцезнаходження: 20924, Черкаська область, Чигиринський район, с. Тіньки на користь приватного підприємства «Агрономіка», ідентифікаційний код юридичної особи 30146030, місцезнаходження: 18001, м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 270, к. 15 - 9151 грн. 31 коп. пені, 3563 грн. 41 коп. інфляційних втрат, 1113 грн. 3% річних, 1341 грн. 62 коп. судових витрат.

Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 40800 грн. основного боргу припинити.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 1481 грн. 27 коп. пені, 36 грн. 37 коп. судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 09.12.2016 року.

Суддя В.М. Грачов