донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

07.12.2016 справа №905/2400/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:Не зявився
від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від27.09.2016р.
по справі№ 905/2400/16 (суддя Кротінова О. В.)
за позовомПриватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь, Донецька область
до відповідача за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Красний Лиман, Донецька область Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ
простягнення 27 580,93 грн

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь, Донецька область (далі «Позивач») звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк суми збитків в розмірі 27 580,93 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. у справі № 905/2400/16 у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» відмовлено.

Зазначене рішення вмотивоване тим, що Позивач не довів, наявність завданих йому збитків саме через винні дії Державного підприємства «Донецька залізниця» і заподіяними, адже фактичним перевізником вантажу за накладною є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі його Регіональної філії «Донецька залізниця».

Не погодившись з прийнятим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. у справі № 905/2400/16, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Донецької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що всі елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для притягнення Відповідача до цивільно-правової відповідальності, у вигляді відшкодування збитків, присутні в діях Відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, на думку Позивача, судом першої інстанції, в порушення вимог процесуального законодавства, не було замінено первісного Відповідача - Державне підприємство «Донецька залізниця» на належного Відповідача у справі - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця».

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.11.2016р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» було прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 16.11.2016р..

Ухвалою від 16.11.2016р., на підставі ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, апеляційною інстанцією було замінено Відповідача у справі № 905/2400/16 - Державне підприємство «Донецька залізниця» його правонаступником - Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (далі «Відповідач»).

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

06.12.2016 року до відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» надійшли заперечення № 2022/895 від 05.12.2016р. на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

Представник Позивача в судове засідання не зявився, проте, 06.12.2016р. направив до суду клопотання № 09/159 від 30.11.2016р. в якому просить провести судове засідання без участі представника Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

Представник Відповідача підтримав доводи викладені у запереченнях на апеляційну скаргу, просив рішення господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. у справі № 905/2400/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив залишити без змін спірне рішення.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника Позивача.

На початку судового засідання представником Відповідача та представником Третьої особи було заявлено клопотання про проведення судового засідання без здійснення фіксації процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась, складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.02.2016р. між Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 21914197 від 05.05.2016р. - Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча») (Покупець) укладено договір № 245/108/16Сб.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити коксову продукцію на умовах, передбачених цим договором.

Кількість, номенклатура ресурсів вказуються у специфікаціях до даного договору, які є його невідємною частиною (п.2.1 договору).

За умовами п.3.1 договору, постачальник зобовязується поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у специфікаціях згідно з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс у редакції 2010 року.

Датою поставки вважається дата календарного штемпелю станції вантажовідправника, вказана у залізничній накладній, якщо інше не передбачено базисними умовами поставки (п.3.4 договору).

Згідно з п.3.12 договору право власності на ресурси та ризик випадкового знищення або пошкодження ресурсів переходить від Постачальника до Покупця від дати поставки ресурсів.

19.02.2016р., на підставі договору № 1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р. за залізничною накладною № 52142148, Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) зі станції відправлення «Авдіївка ДОН» на станцію «Маріуполь Сортувальний ДОН» відвантажено на адресу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (вантажоотримувач), зокрема, у вагоні № 62111968 вантаж кокс доменний (вологий).

При прибутті вантажу на станцію «Маріуполь Сортувальний ДОН» 21.02.2016р. на підставі ст.24 Статуту залізниць України (далі «Статут»), було виявлено, що маса вантажу, зазначена у накладних, не відповідає фактичній масі вантажу.

При контрольному переважуванні було виявлено, що, відповідно до накладної № 52142148 у вагоні № 62111968 вказана маса вантажу складає 40 650 кг., тоді як фактично було встановлено, що маса вантажу складає 33 150 кг., що менше ваги, вказаної у документі на 7 500 кг.

За результатами переважування було складено комерційний акт БН № 724729/101 від 21.02.2016р.. Зазначений комерційний акт підписано належними особами відповідно до п. 10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002.

Дані обставини стали підставою для звернення Позивача до суду з вимогою про стягнення з Відповідача завданих збитків у сумі 27 580,93 грн.

За змістом ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача,псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно з ст. 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Приписами ст. 113 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу,псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно з ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

За приписами ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом МТУ від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів здатних до перевезення у вологому стані.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту Залізниць України).

Виходячи зі змісту накладної № 52142148, 2% від 40 650 кг. складає 813,00 кг.

Вартість однієї тони вантажу, що був зданий до перевезення у вагоні № 62111968, становить 4 124,56 грн, що підтверджено матеріалами справи та Сторонами не оспорюється.

В матеріалах справи міститься рахунок фактура Публічного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» № 90729590 від 19.02.2016р., щодо вартості вантажу.

Відтак, вартість недостачі, виявленої у вагоні № 62111968, з урахуванням норми природної втрати, складає 27 580,93 грн (4 124,56 т. (нестача з урахуванням норми природної втрати 2%) х 1 693,00 грн (вартість 1т вугілля з ПДВ)).

Отже наявні у справі докази, підтверджують повну вину у нестачі вантажу саме перевізника цього вантажу.

Згідно приписів п. 4) ч. 1 ст. 104 ГПК України однією з підстав для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Обґрунтовуючи спірне рішення місцевий господарський суд зазначив про те, що первісний відповідач у справі ДП «Донецька залізниця» не мала до спірних правовідношень ніякого відношення.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» №4442 VI від 23.02.2012 року зазначено, що Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 року «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» створено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Згідно додатку 1 вказаної Постанови визначено перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», до якого ввійшло й Державне підприємство «Донецька залізниця».

Статтями 1, 2 Статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 зазначено, що Приватне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 року «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 07.12.2015 року за № НОМЕР_1 до ЄДР внесено інформацію щодо юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Київ (код за ) з місцезнаходженням - 03680, м. Київ, Печерський район, вул. Тверська, буд. 5.

Відповідно до розділу «Дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа», згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ є правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця», (код за ), 83000, Донецька область, м. Донецьк, Ворошиловський район, вул. Артема, 68.

Таким чином, беручи до уваги положення ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», а також факт реєстрації Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», положення статей 1, 2 статуту якого визначають положення щодо правонаступництва, колегія суддів дійшла висновку, що всі права та обов'язки Державного підприємства «Донецька залізниця», як первісного відповідача у даній справі, перейшли до його правонаступника - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Аналогічного висновку Вищий господарський суд України дійшов у Постанові від 04.08.2016 року у справі № 905/1021/16 та у Постанові від 31.10.2016р. № 905/780/16.

Чисельними рішеннями господарського суду Донецької області, у тому числі за участю судді Кротінової О. В. (якою ухвалено рішення у даній справі), у справах №№ 905/1178/16, 905/1021/16, 905/778/16, 905/780/16, залишених без змін постановами судів апеляційної та касаційної інстанції, була встановлена обставина правонаступництва Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Красний Лиман, Донецька область. Щодо прав та обовязків Державного підприємства «Донецька залізниця».

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд, під час розгляду даної справи про цю встановлену обставину не міг не знати, адже, як зазначено вище, обставини були встановлені у справах, які розглядалися за участю того-самого судді, який розглядав дану справу.

Згідно ч. 1 ст. 25 ГПК України «…У разі (…) припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Аналіз диспозиції цієї статті дає підставу стверджувати, що заміна первісного учасника справи його правонаступником є не правом, а обовязком суду, який розглядає відповідну справу

За таких умов місцевий господарський суд при розгляді даної справи був зобовязаний здійснити заміну первісного відповідача його правонаступником.

Не здійснивши цієї обовязкової процесуальної дії, суд грубо порушив норми процесуального права, саме наслідком чого стало прийняття незаконного рішення.

Твердження суду про недоведеність Позивачем факту завданих йому збитків через ненадання доказів оплати вартості вантажу судова колегія вважає хибним з огляду на таке.

За ч. 3 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» «…Порядок і терміни (…) пред'явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України (…)…»

Порядок та осіб, які мають право на предявлення претензій та позовів до залізниці у разі втрати чи нестачі вантажу, визначено ст. 130 Статуту залізниць.

Так, згідно приписів п. б) ч. 2 ст. 130 Статуту право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу мають одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Системний аналіз приписів зазначеної статті Статуту дає підстави для висновку про те, що він (Статут) не ставить право на одержання вантажоодержувачем від залізниці вартості недостачі від попередньої оплати вартості цього вантажу, у тому числі й вантажоодержувачем.

Окрім того, суд не прийняв до уваги приписів п 1) ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, яким визначено, що «…Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням (…) речі…»; та ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, якою регламентовано, що «…Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата (…) її майна…».

Таким чином, з огляду на допущене місцевим судом неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування переглянутого рішення.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, згідно приписів ст. 49 ГПК України, відносяться на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь, Донецька область задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 27.09.2016р. у справі № 905/2400/16 скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ () в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Красний Лиман, Донецька область () на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь, Донецька область () суму вартості збитків від нестачі вантажу в розмірі 27 580,93 грн, суму витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 378,00 грн та суму витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 515,80 грн.

Доручити Господарському суду Донецької області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши їх у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Головуючий суддя: В. М. Татенко

Судді: Т. М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано 6 примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 третій особі;

1 до справи;

1 ГСДО;

1 ДАГС.