РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016Справа №910/18552/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ТехНова"

про стягнення 2 941 768,56 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Єфременко О.О. - за довіреністю №14-88 від 18.04.2016 року;

від відповідача: Новик О.В. - за довіреністю №101 від 04.10.16 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ТехНова" про стягнення 2 941 768,56 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості газу, згідно умов Договору №3154/15-ТЕ-39 від 29.12.2014 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 2 178 834,40 грн. - пені, 141 873,78 грн. - 3% річних, 621 060,38 грн. - інфляційних втрат, 44 126,53 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 09.11.2016 року.

08.11.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 року відкладено розгляд справи на 22.11.2016 року.

22.11.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник позивача подав заперечення відзив.

В судовому засіданні 22.11.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 22.11.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту - Позивач, Компанія, Продавець, ПАТ «НК «Нафтогаз України») та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» (далі по тексту - Відповідач, Покупець, ТОВ фірма «ТехНова») укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 3154/15-ТЕ-39 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Згідно п. 5.1. Договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

На виконання Договору Позивач передав, а Відповідач отримав природний газ в об'ємі 32082,439 тис. куб.м. на загальну суму 53 838 036,78 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 13.01.2015р., 31.01.2015р., 28.02.2015р., 31.03.2015р., 30.04.2015р., 31.05.2015р. (копії зазначених актів містяться в матеріалах справи).

Відповідно п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем або структурним підрозділом Покупця Комунальним енергогенеруючим підрозділом «Чернігівська теплоелектроцентраль» виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.7.2. Договору, у разі невиконання Відповідачем умов п. 6.1. Договору, він зобов'язується сплатити Позивачу крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. Договору сторони передбачили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач в порушення умов Договору оплачено вартість отриманого газу з простроченням стоків оплати, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача: 2 178 834,40 грн. - пені, 141 873,78 грн. - 3% річних, 621 060,38 грн. - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

08.12.2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Чернігівської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, відповідачем, позивачем та ПАТ «Укргазвидобування» укладено Договір про організацію взаєморозрахунків №282/375-в (далі по тексту - Договір №282/375-в), а 24.12.2015 року між зазначеними сторонами укладено Договір про організацію взаєморозрахунків №665/375-в (далі по тексту - Договір №665/375-в) предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною пунктом 16 статті 14 та статтею 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (далі - субвенція), відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 375.

Умовами Договору №665/375-в та Договору №282/375-в передбачається надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінюється порядок строки виконання боржником (відповідачем) грошових зобов'язань перед кредитором (позивачем), які виникли на підставі Договору №3154/15-ТЕ-39 від 29.12.2014 року.

Згідно п.п. 2, 3 п. 12 Договору №665/375-в та Договору №282/375-в сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до Договору №3154/15-ТЕ-39 від 29.12.2014 року та перерахувати кошти наступній стороні.

Суд констатує, що уклавши Договір №665/375-в та Договір №282/375-в сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору.

Разом із тим, Договір №665/375-в та Договір №282/375-в не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань і підстав для інших грошових вимог.

На виконання Договору №665/375-в та Договору №282/375-в відповідачем за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету погасило основний борг у сумі 22 150 288,77 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справ платіжними дорученнями та виписками з банку.

За таких обставин, застосування санкцій передбачених умовами Договору, а також наслідків за невиконання грошового зобов'язання, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України, можливе лише за умови, що оплату здійснено з порушенням порядку та строків, визначених Договором №665/375-в та Договором №282/375-в.

Згідно пунктів 2-11 Договору №665/375-в та Договору №282/375-в сторони передбачили порядок проведення взаєморозрахунків.

Договором №665/375-в та Договором №282/375-в не встановлено конкретних строків для виконання зобов'язань, а лише вказано, що він діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Таким чином, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені Договором №665/375-в та Договором №282/375-в, а також сторони у справі у п. 17 цього зазначених договорів засвідчили, що після його виконання не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору, тому правових підстав для задоволення позову немає.

Таким, чином після погашення заборгованості за Договором №665/375-в та Договором №282/375-в, сторони не матимуть претензій одна до одної (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України по справах №924/1265/13 від 25.03.2015; №924/1230/14 від 01.07.2015; №917/2520/14 від 16.09.2015; №917/2519/14 від 23.09.2015).

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ГПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111- 16 цього Кодексу.

Згідно п. 7.1 Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Таким чином, для покладення на боржника відповідальності у вигляді пені необхідною та достатньою є наявність двох умов: протиправної поведінки (порушення господарського зобов'язання) та вини боржника.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість Відповідача за Договором про купівлю-продаж природного газу перед Позивачем виникла у зв'язку з несвоєчасним перерахунком державою на рахунок ТОВ фірма "ТехНова" ТОВ «Теплопостачсервіс» коштів, що свідчить про те, що спірна заборгованість виникла не з вини Відповідача.

Враховуючи відсутність вини Відповідача, в суду немає підстав для покладення на нього відповідальності у вигляді пені (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого Господарського Суду України у справі №5011-42/13548-2012 від 05.11.2013).

Крім того, між сторонами по справі та між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації, ПАТ «Облтеплокомуненерго» укладено ряд спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання відповідно до вимог постанови КМ України від 11.01.2005 №20 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, а саме:

- Спільне протокольне рішення №284 від 16.02.2015р. на загальну суму 1 000 000,00 грн.;

- Спільне протокольне рішення №510 від 16.03.2015р. на загальну суму 5 214 289,27 грн.;

- Спільне протокольне рішення №14 від 19.01.2015р. на загальну суму 3 862 519,33 грн.;

- Спільне протокольне рішення №18 від 18.01.2016р. на загальну суму 12 445 781,94 грн.;

- Спільне протокольне рішення №1338 від 16.06.2015р. на загальну суму 1 762 871,75 грн.;

- Спільне протокольне рішення №1073 від 18.05.2015р. на загальну суму 2 330 911,65 грн.;

За своїм змістом зазначені протокольні рішення є домовленістю між сторонами, які його уклали, спрямованою на встановлення і зміну їх цивільних прав та обов'язків, та є за своєю правовою природою багатостороннім договором (відповідно до ст. 626 ЦК України).

Отже, договір, як домовленість може бути не лише підставою виникнення зобов'язання (ч. 2 ст. 509, ст. 11 ЦК України), а й підставою його припинення.

Новація - це угода про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами.

На відміну від інших правочинів сторін, які мають наслідком припинення зобов'язання, зокрема від відступного, новація не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання.

Юридичною підставою для зобов'язання, що виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первісного зобов'язання, тому від дійсності останнього залежить дійсність нового.

Новація припиняє пов'язані з первісним (основним) зобов'язанням додаткові зобов'язання, що забезпечували виконання основного (неустойку, заставу, поруку тощо), якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Оскільки принцип свободи договору є одним з основних принципів зобов'язальних правовідносин, сторони вправі припинити існуюче між ними зобов'язання за домовленістю.

Уклавши протокольні рішення, сторони дійшли згоди щодо сплати на користь Позивача вартості природного газу за 2015 рік за Договором за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевому бюджету м. Києва на надання пільг, субсидій та компенсацій. Тобто зазначеними протокольним рішенням Позивач також визнав та погодив прийняти до сплати лише існуючу за Договором заборгованість Відповідача, у зв'язку з чим підстави для стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних, розрахованих за період прострочення відповідачем виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем природного газу згідно Договору відсутні.

Враховуючи вищевикладене, підписавши Договір №665/375-в, Договір №282/375-в та спільні протокольні рішення Позивач і Відповідач дійшли згоди про припинення зобов'язання за Договором та встановили нове зобов'язання згідно протокольних рішень, Договору №665/375-в та Договору №282/375-в (про організацію взаєморозрахунків) чим змінили порядок і строки розрахунків за природний газ.

Суд зазначає, що для застосування санкцій, передбачених Договором та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків з різниці в тарифах на теплову енергію та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання.

За умовами договорів про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків оплата заборгованості за поставлений природний газ, яка є підставою нарахування штрафних і фінансових санкцій у цій справі, має відбутися виключно у порядку, на умовах та у строки, передбачені зазначеними протокольними рішеннями та договорами (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постановах: від 09.09.2014р. справи №3-101гс14/16/16, від 09.09.2014р. справа №3-102гс14/16/16, від 09.09.2014р. справа №3-105гс14/16/16, від 16.09.2014р. у справі №3-111гс14, від 23.09.2014р. у справі №3-119гс14, від 30.09.2014р. у справі № 3-114гс14).

Суд також звертає увагу, що сума основного боргу в розмірі 22 150 288,77 грн. за Договором сплачено Відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014р. "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу", яка діє з 01.07.2014 p., згідно з якими Відповідач як теплопостачальне підприємство отримує кошти від споживачів теплової енергії на рахунки зі спеціальним режимом використання, з яких здійснюється безспірне списання коштів на користь Позивача у відсотковому значенні від всіх коштів, що надходять від споживачів як плата за теплову енергію в рахунок оплати вартості газу, спожитого в поточному періоді.

Постановою КМ України від 18.12.2015р. №1086 «Про внесення змін до постанови КМУ від 18.06.2014 №217» змінено порядок розподілу коштів, що надходять на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки. Отже, даними змінами встановлено новий механізм розподілу коштів з урахуванням розрахунку об'єму і вартості газу.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 року затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для приведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки.

29.12.2015 року набрала чинності нова редакція Постанови КМУ №217, п. 14 якої передбачає, що у разі коли теплопостачальна або теплогенеруюча організація: здійснює продаж теплової енергії та (або) надання комунальних послуг централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, як плата за теплову енергію або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно пунктів 15-26 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості: природного газу - на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов'язками.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 13.12.2016 року.