КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. Справа№ 910/13959/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

від апелянта: Стовбуха Д.В. (дов. № б/н від 27.10.16);

від ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами": Сербуль О.Ю. (дов. № б/н від 02.06.16);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ"

на рішення господарського суду м. Києва від 13.10.2016

у справі № 910/13959/16 (суддя: Бондарчук В.В.)

за позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ"

про стягнення компенсації у розмірі 29 000, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 13.10.2016 у справі № 910/13959/16 задоволено позов Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК"; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" на поточний рахунок Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" 29 000 (двадцять дев'ять тисяч) грн. 00 коп. - компенсації за порушення майнових авторських прав та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 13.10.2016 у даній справі та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Остапенко О.М., Пантелієнко В.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.11.2016.

30.11.2016 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Доманської М.Л. на лікарняному, розгляд справи не відбувся.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2016 розгляд апеляційної скарги було призначено на 12.12.2016.

09.12.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ПО "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 12.12.2016 представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" - проти апеляційної скарги заперечила, просила оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи суду першої інстанції рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" (далі-відповідач або ТОВ "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ") про стягнення компенсації у розмірі 29 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем майнових авторських прав позивача шляхом незаконного використання музичних творів.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився, звернувшись до суду з апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене з повним дослідженням матеріалів справи та є таким, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організації колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011.

01.01.2014 між Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік" (далі - видавник) укладено договір № АУ003К про управління майновими авторськими правами, умовами якого передбачено, що видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, що належать або протягом дії даного договору будуть належати видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п. 8.3. договору, у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 (п. 11.1 договору).

31.12.2014 між Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік" укладено додаткову угоду № 2 до договору управління майновими авторськими правами № АУ003К від 01.01.2014, відповідно до якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору № АУ003К від 01.01.2014 - до 31.12.2015 включно та викласти п.п. 11.1. договору № АУ003К від 01.01.2014 в наступній редакції:

Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015. При цьому сторони можуть продовжити строк дії даного договору, підписавши відповідну угоду.

22.12.2015 між Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік" укладено додаткову угоду № 3 до договору № АУ003К від 01.01.2014, згідно з яким сторони дійшли згоди викласти п.п. 11.1. договору в наступній редакції:

Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016. При цьому сторони можуть продовжити строк дії даного договору, підписавши відповідну угоду про це.

Так, 31.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Національне музичне видавництво" (далі - ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" (далі - ліцензіат) укладено ліцензійний договір № НЛВ-138/15.

Відповідно до п. 1.21 договору, термін дії прав на використання обчислюється з 01.01.2015 та закінчується 31.12.2016.

Ліцензіар надає, а ліцензіат набуває в строк та в межах території право використання творів, які містяться в каталозі ліцензіара, що означає право ліцензіата на свій розсуд здійснювати, дозволяти або забороняти здійснювати стосовно зазначених об'єктів наступні дії, зокрема відтворювати, поширювати, публічно виконувати твори, імпортувати екземпляри творів з метою поширення тощо (п. 2.1. договору).

Відповідно до виписки з каталогу творів від 30.01.2015 на виконання умов ліцензійного договору № НЛВ-138/15 від 31.12.2014, Товариство з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзик" набуло права на використання наступного музичного твору, зокрема:

- код 1577706; назва твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", автор музики - ОСОБА_7, ОСОБА_8; автор тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8; виконавець - ОСОБА_9, авторські права на твір 50 %;

- код 1577850; назва твору "ІНФОРМАЦІЯ_2", автор музики - ОСОБА_10/ОСОБА_8; автор тексту - ОСОБА_10/ОСОБА_8; виконавець - ОСОБА_9, авторські права на твір 50 %/

Так, на виконання умов договору № АУ003К від 01.01.2014, Товариство з обмеженою відповідальністю "Умиг Мьюзік" надало декларацію від 30.01.2015 № 9, щодо музичних творів, майнові права на які передані в управління організації, а саме:

- код 1577706; назва твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", автор музики - ОСОБА_7, ОСОБА_8; автор тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8; виконавець - ОСОБА_9, публічне виконання - 50 %; публічне сповіщення - 50 %.

- код 1577850; назва твору "ІНФОРМАЦІЯ_2", автор музики - ОСОБА_10/ОСОБА_8; автор тексту - ОСОБА_10/ОСОБА_8; виконавець - ОСОБА_9, публічне виконання - 50 %; публічне сповіщення - 50 %.

Отже, на підставі зазначених вище договорів про управління майновими авторськими правами та декларацій, позивач набув майнові права інтелектуальної власності на музичні твори "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні ОСОБА_9.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Як зазначено в пункті 41 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування. Відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Як зазначає позивач, актом фіксації від 21.04.2015 № 15/04/15, складеного уповноваженим представником організації колективного управління авторськими та суміжними правами та відеозаписами на відеокамеру було встановлено, що у приміщенні гіпермаркету "Ашан Либідська", розташованому за адресою: м. Київ, вул. Горького (Антоновича), 176, в якому здійснює господарську діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ", вільно розповсюджувались музичні твори за допомогою наявної в закладі побутової аудіо техніки, серед яких твори під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні ОСОБА_9.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що використання відповідачем вищевказаного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди, чим порушено авторські права, передбачені вимогами п. "а", статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях (стаття 1 Закону).

Публічне сповіщення (доведення до загального відома) - передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Відповідно до п. 3 ст. 426 ЦК України, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що враховуючи приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках, коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Як було зазначено вище, на підтвердження факту використання відповідачем творів "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні ОСОБА_9, у приміщенні гіпермаркету "Ашан Либідська", розташованому за адресою: м. Київ, вул. Горького (Антоновича), 176, в якому здійснює господарську діяльністю Товариство з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ", Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" надано відеозапис, акт фіксації від 21.04.2015 № 15/04/15, а також фіскальний чек відповідача, оформлений у приміщенні гіпермаркету "Ашан Либідська".

У процесі апеляційного провадження у справі судовою колегією здійснено дослідження наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, відеозапису фіксації факту порушення відповідачем авторських прав, з приводу чого встановлено наступне.

З проведеного відеозапису достовірно вбачається, що такий запис проводився у приміщенні гіпермаркету "Ашан Либідська", розташованому у м. Київ, вул. Горького (Антоновича), 176 і звучання музичних творів під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" у виконанні ОСОБА_9, за допомогою наявної в закладі побутової аудіотехніки. Присутній у судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача не спростував вказаного. Клопотання про проведення експертизи запису від відповідача не надходило.

Твердження апелянта стосовно того, що позивачем не вказано, якою саме відеоапаратурою здійснювалась зйомка, відхиляються судовою колегією, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, а саме в акті фіксації від 21.04.2015 № 15/04/15 чітко зазначено «відеозапис за допомогою: Sony handycam, model №DSR-DVD 610 2008».

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наданий Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" відеозапис доводить факт використання відповідачем вказаних вище спірних музичних творів.

Також судова колегія зазначає, що ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" мав право провести відеофіксацію, з огляду на положення пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 N 71 "Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань", за яким, суб'єкти комерційного використання повинні, зокрема, не перешкоджати представникам уповноважених організацій колективного управління фіксувати факти прямого чи опосередкованого комерційного використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, зокрема, за допомогою технічних засобів і (або) шляхом складення відповідного акта фіксації.

Статтею 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 вказаного вище Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

В абз. 9 ч. 2 ст. 52 України "Про авторське право і суміжні права" зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пп. "г" п. 2 ст. 52 Закону № 3792-XII межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. України "Про авторське право і суміжні права", об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема музичні твори з текстом і без тексту.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що кожен музичний твір є окремим об'єктом авторського права, який належить конкретному суб'єкту (ам). Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію в розмірі, не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Таким чином, з огляду на розмір заявлених позовних вимог і встановленого законом мінімального розміру компенсаційних заходів, спрямованих на захист майнових прав суб'єктів авторського права, за наявності встановленого порушення стягненню підлягає сума у розмірі не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 3-994гс15.

Відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази на своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 29 000, 00 грн. компенсації (10 мінімальних заробітних плат за кожен факт порушення щодо двох об'єктів (музичних творів).

Відповідно до п. 51.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Так, у відповідності до ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" з 1 травня 2016 року встановлено розмір мінімальної заробітної плати 1 450,00 грн. на місяць.

За таких обставин, враховуючи факт неправомірного використання музичних творів встановлений судовою колегією вище, вимоги позивача про зобов'язання відповідача сплатити компенсацію за порушення майнових прав суб'єкта авторського права підлягають задоволенню у розмірі 29 000,00 грн., про що вірно зазначив суд першої інстанції.

З приводу тверджень апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то судова колегія відхиляє їх за необґрунтованістю та вважає за необхідне зазначити наступне.

Обґрунтовуючи в апеляційній скарзі допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, апелянт зазначив про те, що судом було позбавлено його можливості реалізувати надані законом процесуальні права шляхом забезпечення участі свого представника у розгляді справи. Вказане апелянт пояснює тим, що представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4, на підставі наказу від 14.09.2016 був звільнений з роботи за власним бажанням, а представник за довіреністю ОСОБА_5 в період з 10.10.2016 по 19.10.2016 перебувала у щорічній основній відпустці на підставі наказу від 04.10.2016 № 220-В. Інших уповноважених представників, як зазначив апелянт, ні за статутом, ні на підставі довіреності у відповідача на час розгляду справи не мало.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи наявна довіреність від 22.03.2016, видана відповідачем на ім'я ОСОБА_6. Зазначена довіреність видана строком до 31.12.2016. В матеріалах справи наявні докази того, що вказаний представник ознайомлювався з матеріалами справи 28.09.2016 (а.с. 114, т.1).

Тобто, твердження апелянта стосовно того, що представників, крім ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ні за статутом, ні на підставі довіреності у відповідача на час розгляду справи у суді першої інстанції не було, спростовуються матеріалами справи.

По-друге, в матеріалах справи наявне електронне повідомлення (телеграма) від 12.10.2016 № 9405, з якого вбачається, що його було надіслано представником ОСОБА_5, яка на той момент, за наданими апелянтом доказами в апеляційну інстанцію, перебувала у щорічній відпустці на підставі наказу від 04.10.2016 № 220-В.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставин, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 13.10.2016 у справі № 910/13959/16. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2016 у справі № 910/13959/16 - без змін.

2. Справу № 910/13959/16 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 16.12.2016.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко