РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016Справа №910/20252/16

За позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест Компані Консалтинг"

товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа Експерт Плюс"

про визнання недійсною додаткової угоди до договору

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: Гіндрюк Т.С. - представник за довіреністю

Від відповідача 1: Пархоменко О.О. - представник за довіреністю

Від відповідача 2: Сацюк В.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест Компані Консалтинг", товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа Експерт Плюс" про визнання недійсною додаткової угоди до договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 року порушено провадження у справі №910/20252/16.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Додаткова угода №2 від 12.02.2016 року до Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 26.11.2013 року є фіктивною та не спрямована на реальне настання правових наслідків, оскільки дана угода укладена після закінчення строків виконання відповідачем-1 зобов'язань щодо повернення фінансової допомоги до 31.12.2014 року.

Відповідач-2 проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що укладення додаткової угоди №2 від 12.02.2016 після закінчення строків повернення фінансової допомоги не може бути підставою для визнання її недійсною.

Відповідачем-1 подано клопотання про припинення провадження у даній справі, мотивоване тим, що господарським судом в межах справи №910/10134/16 розглядалося питання, що укладення додаткової угоди 12.02.2016 року після закінчення строків виконання відповідачем1 не порушує норм чинного законодавства.

Клопотання про припинення провадження у даній справі судом задоволенню не підлягає, оскільки предметом розгляди справи №910/10134/16 не були вимоги про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 12.02.2016 року до Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 26.11.2013 року, а відтак підстави для припинення провадження у даній справі згідно з п.2 ч.1 ст.80 ГПК України відсутні.

У судовому засіданні 01.12.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2013 року між ТОВ «Західбудінвест компані консалтинг» (позивальник) та ТОВ «Медіа Експерт Плюс» (позикодавець) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги від 26.11.2013 року (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язався повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно п. 2.1 Договору, поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в межах суми 800 000,00 грн без ПДВ.

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що поворотна фінансова допомога використовується для потреб позичальника відповідно до статутних цілей його діяльності.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 31 грудня 2014 року.

Строк дії Договору відповідно до п.8.1 визначений датою повного виконання сторонами їх зобов'язань за Договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕДІА "ЕКСПЕРТ ПЛЮС» на виконання умов Договору перерахувало на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест компані консалтинг» грошові кошти в розмірі 280 000,00 грн., з яких: 40 000,00 грн. згідно платіжного доручення №1556 від 26.11.2013 року, 60 000,00 грн. згідно платіжного доручення №1549 згідно платіжного доручення від 26.11.2013 року, 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення №1558 від 27.11.2013 року, 80 000,00 грн. згідно платіжного доручення №1564 від 28.11.2013 року.

02 грудня 2013 року між сторонами Договору укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору, якою внесено зміни у п.2.1 Договору, зменшивши суму поворотної фінансової допомоги до 280 000,00 грн. без ПДВ.

Пункт 2.4. згідно Додаткової угоди №1 викладено в наступній редакції: «поворотна фінансова допомога використовується для проведення реконструкції нежитлової будівлі корпусу №8Б (літ. Е), що знаходиться в Солом'янському районі м. Києва по вул. Сурикова, 3, в результаті якої збільшується загальна площа будівлі.

12 лютого 2016 року між сторонами Договору укладено додаткову угоду №2 до вказаного договору.

Згідно з пунктом 2.4. Договору в редакції Додаткової угоди «поворотна фінансова допомога використовується для потреб постачальника відповідно до статутних цілей його діяльності».

Згідно з п.2 Додаткової угоди № 2 сторони Договору внесли зміни до п.3.1. договору про надання поворотної фінансової допомоги шляхом відновлення первинної редакції п.3.1.: «Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 31 грудня 2014 року».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2016 року у справі №910/10134/16 стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест Компані Консалтинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа Експерт Плюс" суму заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 26.11.2013 року, в зв'язку з неповерненням ТОВ "Західбудінвест Компані Консалтинг" поворотної фінансової допомоги у строк, встановлений сторонами.

Предметом розгляд даної справи є визнання недійсною Додаткової угоди №2 від 12.02.2016 року до Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 26.11.2013 року з підстав її фіктивності, що полягає у визначенні терміну виконання грошового зобов'язання до 31 грудня 2014 року, тобто до дня укладення Додаткової угоди №2.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 6 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що сторонами Договору укладено Додаткову угоду №2 до Договору, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками сторін, а тому суд приходить до висновку, що сторонами Договору фінансової допомоги укладено додаткову угоду № 2, якою сторони погодили внести зміни до пункту договору, що регулює порядок повернення фінансової допомоги, визначеної саме в первинній редакції договору про надання поворотної фінансової допомоги, а саме: встановлена конкретна дата повернення поворотної фінансової допомоги у вигляді грошових коштів.

Тобто, сторони чітко визначили між собою порядок виконання укладеного договору про надання поворотної фінансової допомоги: дату та спосіб повернення коштів.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин, у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.8.1. Договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до поновного виконання сторонами їх зобов'язань за Договором.

Згідно ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, сплив строку виконання зобов'язання, встановленого в Договорі, не звільняє зобов'язану сторону від виконання своїх обов'язків, передбачених Договором, а тому сплив строку виконання зобов'язання не свідчить про укладення сторонами Додаткової угоди №2 без наміру створення правових наслідків, враховуючи те, що укладений сторонами Договір про надання поворотної фінансової допомоги від 26.11.2013 року виконаний відповідачем-2 шляхом надання фінансової допомоги відповідачу-1 в розмірі 280 000,00 грн, а у зв'язку з порушенням договірних умов рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2016 року у справі №910/10134/16 стягнуто з відповідача-1 на користь відповідача-2 суму боргу за Договором.

В межах справи №910/10134/16 судом апеляційної інстанції встановлено, що в зв'язку з невиконанням відповідачем-1 зобов'язань з повернення фінансової допомоги, зазначені договори про надання поворотної фінансової допомоги, в тому числі й договір про надання поворотної фінансової допомоги від 26.11.2013 року,не припинили свою дію, а отже укладання до них додаткових угод не порушує норм чинного законодавства України.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів з боку відповідачів.

Предметом спору в рамках даної справи є визнання недійсною Додаткової угоди № 2 до Договору про надання поворотної фінансової допомоги, а позивач не був стороною укладеного договору, умовами договору та додатковими угодами до нього було чітко передбачено спосіб повернення коштів, вказаний спір не стосується прав та інтересів позивача.

Враховуючи те, що позивачем не доведено наявність ознак фіктивності Додаткової угоди №2 від 12.02.2016 року до Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 26.11.2013 року, не обґрунтовано в чому полягає порушення прав позивача укладенням відповідачем1 та відповідачем 2 спірної додаткової угоди, позовні вимоги в частині визнання недійсною Додаткової угоди №2 до Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 26.11.2013 року з підстав, заявлених позивачем в позові, задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.32,33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено: 08.12.2016 р.

Суддя Шкурдова Л.М.