ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 р. Справа № 917/122/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", вул. Артема,60, м. Київ, 04050

до Публічного акціонерного товариства "АвтоКраз", вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область,39631

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Херсонський завод карданних валів" Херсонська область, вул. Червонопрапорна, буд. 26, м. Херсон, 73000

про стягнення 2548459,52 грн. Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 3-243110/10285 від 09.09.2016р.

від відповідача: не з"явився

від третьої особи: не з"явився

Розглядається позов про стягнення 2548459,52 грн. заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію № 133-10 від 03.11.2010р., а саме: 1 660 426,05 грн. простроченої заборгованості по відсоткам, 888033,47 грн. пені за прострочення заборгованості по відсоткам. Підставою вимог до відповідача є Договір поруки № 117 від 03.11.2010 р.

Позивачем в процесі розгляду справи неодноразово надавалися пояснення та докази на підтвердження позовних вимог.

В судове засідання 06.12.2016р. позивачем надано для залучення до матеріалів справи розрахунок заборгованості та пені (вх. № 15051 від 05.12.2016р.).

Відповідачем в процесі розгляду справи неодноразово надавалися заперечення проти позову.

Третя особа на вимогу суду надала пояснення по страві.

Представник позивача в судовому засіданні 06.12.2016р. наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Відповідач та третя особа в судове засідання 06.12.2016р. представництво не забезпечили.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд, встановив:

03.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» надалі - Банк, Позивач) та Відкритим акціонерним товариство «Херсонський завод карданних валів», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Херсонський завод карданних валів» (надалі - ПАТ «ХЗКВ», Позичальник, Третя особа) укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію № 1338-10 (надалі - Кредитний договір).

У відповідності до п. 1.1. Кредитного договору, Позивач надав Третій особі кредит в розмірі 25 000 000,00 (двадцять п'ять мільйонів гривень 00 копійок) гривень з терміном повернення кредитних ресурсів до 02.11.2011 року, з оплатою відсотків по ставці 3,5% (три цілих і п'ять сотих) відсотків річних.

28.07.2014 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду, якою п. 1.1. Кредитного договору було викладено в новій редакції, відповідно до якої Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на суму 25 000 000,00 (двадцять п'ять мільйонів гривень 00 коп.), а Позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно Графіку зниження ліміту (Додаток № 5 до цього Договору) з кінцевим строком погашення « 27» липня 2015 р. включно, та уплатити за користування кредитними коштами проценти в розмірі, вказаному в пункті 3.1. цього Договору.

Позичальник скористався кредитними коштами, однак свої зобов'язання за Кредитними договорами в частині своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконав.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 19.05.2014 р. по справі № 923/398/14 було визнано вимоги кредиторів до ПАТ «ХЗКВ» та затверджено реєстр кредиторів, відповідно до якого до четвертої черги реєстру включено вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суму 396 649 478,20 грн., з яких 25 000 000,00 грн. - строкової заборгованості кредитом та 259 760,22 грн. - строкової заборгованості за відсотками станом на 05.04.2014 р. по Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1338-10 від 03.11.2010 р. (надалі Кредитний договір).

Визнана ухвалою Господарського суду Херсонської області від 19.05.2014 р. по справі № 923/398/14 заборгованість ПАТ "Херсонський завод карданних валів" перед Банком щодо повернення отриманих кредитних коштів була розрахована станом на 05 травня 2014 року.

У позові позивач вказує, що станом на 25.01.2016 року загальна заборгованість Публічного акціонерного товариства «Херсонський завод карданних валів» по Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1338-10 від 03.11.2010 р. складає 2 548 459,52 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по відсотках 1 660 426,05 грн., пеня за прострочення заборгованості по відсоткам - 888 033,47 грн.

У наданому на вимогу суду розрахунку заборгованості відображено, що розмір пені за прострочення заборгованості по відсоткам становить 394 882,78 грн. (розрахунок доданий до клопотання про долучення документів за вх.№ 15051 від 05.12.2016р.).

У забезпечення виконання зобов'язань ПАТ «ХЗКВ» за Кредитним договором між Банком та Холдинговою компанією «АвтоКрАЗ» в формі Відкритого акціонерного товариства, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АвтоКрАЗ», було укладено Договір поруки № 117 від 03.11.2010 р.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки у разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За приписами п. 2.2 договору поруки поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник у т. ч. по основному зобов'язанню, оплаті щомісячних відсотків та підвищених відсотків, оплаті комісійної винагороди, оплаті неустойки за основним боргом і відсотками, а також відшкодування всіх збитків, які можуть виникнути при невиконанні кредитного договору в повному обсязі.

Згідно п. 5.1 договору поруки порука припиняється з припиненням забезпечуваного нею зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред"явить вимоги до поручителя.

Оскільки Позичальник (третя особа) свої зобов'язання за Кредитними договорами в частині своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконав, 31.07.2015 року Банком направлено листа № 9-204110/15142 на адресу ПАТ «АвтоКрАЗ» з вимогою термінового погашення заборгованості по кредиту в сумі 25 000 000,00 грн. та процентам в сумі 2 155 308,24 грн.

Відповідач частково виконав зобов'язання по Договору поруки та сплатив позивачу в рахунок погашення заборгованості ПАТ «ХЗКВ» по Кредитному договору 12 836 726,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1594 від 11.08.2015 р. та меморіальним ордером № 33530 від 11.08.2015 р.

Позивач вказує, що заборгованість у розмірі 2 548 459,52 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по відсотках 1 660 426,05 грн., пеня за прострочення заборгованості по відсоткам - 888 033,47 грн. відповідачем сплачена не була.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на наступні обставини:

- позивач не надав детального розрахунку позовних вимог, не вказав, за який саме період нарахована сума простроченої заборгованості по відсотках, пеня за прострочення заборго ваності за відсотками;

- протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне ви конання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

- позивач не пред'явив вимоги до відповідача як поручителя, тому в цьому випадку підлягають за стосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Як передбачено ч. 1 ст. 559 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина 2 статті 554 ЦК України).

За змістом ст. 559 ЦК України припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Так, згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно п. 5.1 договору поруки сторони передбачили, що порука припиняється з припиненням забезпечуваного нею зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред"явить вимоги до поручителя.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» № 1 від 24.11.2014 р. в п. 4.1.7. роз'яснено, що умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому, сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов'язання за кредитним договором).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Аналогічна правова позиція щодо строку припинення поруки висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.09.2014 № 6-106цс14.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору (в редакції Додаткової угоди пунктом 1.1. Кредитного договору передбачено повернення грошових коштів з кінцевим строком погашення « 27» липня 2015 р. включно) 31.07.2015 року Банком направлено листа № 9-204110/15142 на адресу ПАТ «АвтоКрАЗ» з вимогою термінового погашення заборгованості по кредиту в сумі 25 000 000,00 грн. та процентам в сумі 2 155 308,24 грн., в результаті чого ПАТ «АвтоКрАЗ» частково виконало зобов'язання по Договору поруки та сплатило AT «Банк «Фінанси та Кредит» в рахунок погашення заборгованості ПАТ «ХЗКВ» по Кредитному договору 12 836 726,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1594 від 11.08.2015 р. та меморіальним ордером № 33530 від 11.08.2015 р.

Вказане свідчить про те, що вимога до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки була пред'явлена в межах строку дії поруки, що спростовує посилання відповідача про припинення дії договору поруки.

Крім того, якщо вважати вимогу позивача № 9-204110/15142 від 31.07.2015р. неналежним способом реалізації свого права на поруку, як вид забезпечення, необхідно зазначити, що позивач звернувся з даним позовом також з дотриманням шестимісячного строку для пред'явлення банком вимоги до поручителя, встановленого п. 4 ст. 559 ЦК України та п п.5.1. договору.

Зокрема, судом встановлено, що в редакції Додаткової угоди пунктом 1.1. Кредитного договору передбачено повернення грошових коштів з кінцевим строком погашення « 27» липня 2015 р. включно, тобто банк отримав право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту протягом наступних шести місяців - до 27 січня 2016р. включно.

Згідно поштового штемпеля на конверті та опису вкладення позивач звернувся до суду 26.01.2016р., тобто із дотриманням визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку.

З огляду на викладене та зважаючи на встановлені обставин у справі, суд вважає, що позивачем у справі не був пропущений строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України для реалізації свого права на поруку, а тому приходить до висновку, що порука у спірних правовідносинах не є припиненою, а відтак заперечення відповідача відхиляються як необгрунтовані.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання їм свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За змістом ст. 554 ЦК України, при порушенні боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлена додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тім же обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, що спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності зі ст. 543 ЦК України, при солідарному обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-кого із них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, поки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку в повному обсязі одним з боржників припиняє обов'язок інших солідарних боржників перед кредитором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково виконав зобов'язання по Договору поруки та сплатив позивачу в рахунок погашення заборгованості ПАТ «ХЗКВ» по Кредитному договору 12 836 726,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1594 від 11.08.2015 р. та меморіальним ордером № 33530 від 11.08.2015 р.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав на заборгованість станом на 25.0.1.2016р. за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1338-10 від 03.11.2010 р. в розмірі 2 548 459,52 грн. та визначив наступний предмет позову - заборгованість в розмірі 2 548 459,52 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по відсотках 1 660 426,05 грн. та пеня за прострочення заборгованості по відсоткам - 888 033,47 грн.

У наданому на вимогу суду розрахунку заборгованості відображено, що сума простроченої заборгованості по відсотках становить 1 660 426,05 грн., пеня за прострочення заборгованості по відсоткам становить 394 882,78 грн., пеня за прострочення погашень основної заборгованості становить 493 150,69 грн. (розрахунок доданий до клопотання про долучення документів за вх.№ 15051 від 05.12.2016р.).

За своєю правовою природою договір № 1338-10 від 03.11.2010 є кредитним договором, згідно якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 3.1. Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1338-10 від 03.11.2010 р. (зі змінами від 01.02.2011 р.) Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками:

а) - за період з дня видачі по 31.01.2011 року, процентна ставка встановлюється у розмірі рівній сумі діючій обліковій ставці НБУ та маржі Банку 3,5 % річних;

- за період з 01.02.2011 року до дати повернення кредиту, зазначеного у п. 2.4. цього Договору, процентна ставка встановлюється у розмірі 10,25 % річних:

б) у разі порушення Позичальником строку погашення, згідно графіку повернення кредитних коштів (згідно Додатку, зазначеному в п. 2.4 цього Договору), процентна ставка встановлюється у розмірі 20,5 % річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання по кредиту згідно вищезазначеного графіку, за період часу з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї судної (основної) заборгованості;

в) процентна ставка встановлюється у розмірі 20,5%річних за період з дати зазначеної у п. 2.4. цього Договору до дня фактичного погашення (основної) заборгованості.

Прядок та строки оплати процентів зазначено у п. 3.4 Договору про відновлювальну кредитну лінію № 1338-10 від 03.11.2010 р. (зі змінами).

За приписами ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

В порушення прийнятих на себе зобов'язань за Договором поруки відповідач проценти за користування кредитом у розмірі 1 660 426,05 грн. не сплатив. Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Сторони кредитного договору узгодили, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 2.4, п.2.5., 3.4., 3.6., 4.5., 6.1., 8.3. цього Договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені цим Договором. Сплата пені на звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами (п.7.1.).

Відповідно до п. 2.1 договору поруки у разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За приписами п. 2.2 договору поруки поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник у т. ч. по основному зобов'язанню, оплаті щомісячних відсотків та підвищених відсотків, оплаті комісійної винагороди, оплаті неустойки за основним боргом і відсотками, а також відшкодування всіх збитків, які можуть виникнути при невиконанні кредитного договору в повному обсязі.

Як встановлено вище, позивачем в позові ставиться вимога про стягнення пені за прострочення заборгованості по відсоткам у розмірі 888 033,47 грн. При цьому, у розрахунку заборгованості відображено, що сума простроченої заборгованості по відсотках становить 1 660 426,05 грн., пеня за прострочення заборгованості по відсоткам становить 394 882,78 грн., пеня за прострочення погашень основної заборгованості становить 493 150,69 грн. (розрахунок доданий до клопотання про долучення документів за вх.№ 15051 від 05.12.2016р.).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені за прострочення заборгованості по відсоткам у розмірі 888 033,47 грн. (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов'язань з оплати кредиту та відсотків по ньому та з огляду на передбачений п.7.1 договору порядок та періоди нарахування пені), суд прийшов до висновку, що вимоги про її стягнення підлягають задоволенню частково у розмірі 394 882,78 грн..

Вимоги про стягнення 493 150,69 грн. пені, яка згідно розрахунку нарахована за прострочення погашень основної заборгованості, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем в порядку ст.22 ГРК України заява про зміну предмету позову не подавалася, а суд не вправі в розумінні п.2 ст.83 ГПК України виходити за межі позовних вимог.

Щодо тверджень відповідача про те, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне ви конання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 543, 553, 554 ЦК України поручитель несе солідарну відповідальність, настанням якої не пов'язується із заявленням кредитором вимоги до основного боржника у справі про банкрутство в порядку Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», навіть тоді, коли ці вимоги конкурсних кредиторів були заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі. У зв'язку з цим, порушення справи про банкрутство боржника не позбавляє кредитора права вимоги до поручителя боржника як солідарного боржника, а останнього не звільняє від виконання взятих на себе зобов'язань перед кредитором.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір згідно ст.49 ГПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АвтоКраз", вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область,39631, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (вул. Січових Стрільців (Артема), 60, Київ, 04050, ) 1 660 426,05 грн. простроченої заборгованості по відсоткам, 394 882,78 грн. пені за прострочення заборгованості по відсоткам, 30 829,63 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.12.2016р.

Суддя О.А.Киричук