номер провадження справи 32/66/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 Справа № 908/1817/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 20е)

до відповідача 1 Державного підприємства Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування (49068, м. Дніпропетровськ, пр. Орбітальна, 13)

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс (69035, АДРЕСА_1)

про стягнення 21 113 397,78 грн.

Колегія суддів господарського суду Запорізької області у складі: головуючий суддя Колодій Н.А., судді Носівець В.В., Корсун В.Л.

Представники:

Від позивача : ОСОБА_1, довіреність № 1 від 23.05.2016р.

Від відповідача-1 : ОСОБА_2, довіреність № 1209/2016/1

Від відповідача-2 :не зявився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення солідарно з відповідачів суми 77812,31 грн., з яких: 40000 грн. основного боргу, 4436,17 грн. пені, 2656,14 грн. 3% річних, сума 30720 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.07.2016р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1817/16, судове засідання призначено на 03.08.2016р.

Ухвалою суду від 03.08.2016р. прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог. Відстрочено сплату судового збору за подачу заяви про збільшення розміру позовних вимог до ухвалення судового рішення у справі № 908/1817/16. Строк розгляду справи продовжено та відкладено слухання справи до 15.09.2016р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.09.2016 р. розгляд справи відкладено до 20.09.2016 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.09.2016 р. справу прийнято до провадження колегією суддів у складі трьох суддів: головуючий суддя Колодій Н.А., судді Гандюкова Л.П., Корсун В.Л.

Згідно протоколу автоматичної заміни складу колегії суддів від 17.10.2016р., за заявою суддідоповідача у справі ОСОБА_3, враховуючи закінчення повноважень судді Гандюкової Л.П., на підставі Постанови ВРУ Про звільнення суддів від 22.09.2016р. №1600-VIII, справу № 908/1817/16 передано на розгляд колегії суддів у складі трьох суддів: головуючий суддя Колодій Н.А., судді Носівець В.В., Корсун В.Л.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.10.2016р. колегія суддів прийняла справу № 908/1817/16 до свого провадження, розгляд справи призначено на 08.11.2016р.

В судовому засіданні 08.11.2016р., з метою витребування у сторін документів, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався до 06.12.2016р.

06.12.2016р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

15.10.2016р. від відповідач 1 надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Заява прийнята судом до розгляду.

11.10.2016р. від відповідача-1 надійшла заява про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справи № 908/2635/16.

Розглянувши заяву про зупинення провадження по справі колегія суддів прийшла до висновку відмовити в задоволенні даної заяви, так як в матеріалах справи достатньо матеріалів для розгляду даного спору по суті і наявність справи № 908/2635/16 не перешкоджає розгляду даного спору по суті.

Відповідач 1 позов не визнав, в відзиві на позовну заяву відповідач 1 зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, так як вважає договір № 336 від 15.04.2013р. неукладеним, а також вказує на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту прострочення строку виконання зобовязань по оплаті товару. Просить суд відмовити в задоволенні позову (відзив долучено до матеріалів справи).

Відповідач 2 в відзиві на позовну заяву просить суд відмовити в задоволенні позову до відповідача 2, так як вважає договір поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України припиненим з 17.10.2014р. Позовні вимоги до відповідача 1 просить суд задовольнити. Справу розглядати без участі його представника.

07.11.2016р. від відповідача 1 надійшли додаткові письмові пояснення та контрозрахунок предявлених до стягнення сум, в якому вказує, що позовні вимоги можуть бути задоволені лише в сумі 1 010 834 грн. 57 коп., що складається з заборгованості за зобовязаннями в сумі 476 666грн. 68 коп., втрат від інфляції в сумі 470 699грн. 39 коп., процентів за користування коштами в сумі 63 468грн. 50 коп.

Пояснення долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача-2 в судове засідання 06.12.2016 р. не зявився.

Позивач в судовому засіданні 06.12.2016р. підтримав вимоги до відповідача 1, просить суд стягнути з ДП Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування 10 868 000,10 грн. основного боргу, 1 205 305,87 грн. пені, 736 939,73 грн. 3% річ них, 8 303 152,08 грн. ін фляційних витрат, а всього 21 113 397,78грн. Заяву відповідача 1 про застосування строку позовної давності задовольнити частково, а саме в частині вимог щодо стягнення пені в розмірі 1 205 305,87 грн.

В частині позовних вимог до відповідача 2 просить суд відмовити в їх задоволенні.

Справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, суд

ВСТАНОВИВ:

На розгляду суду передано спір про стягнення солідарно з Державного підприємства Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування (далі відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс (далі - відповідач 2) суми 10 868 000,10 грн. основного боргу, 1 205 305,87 грн. пені, 736 939,73 грн. 3% річ них, 8 303 152,08 грн. ін фляційних витрат, а всього 21 113 397,78грн. (заява про збільшення позовних вимог).

ТОВ «Термінатор Плюс» (відповідач 2) на підставі договору поруки № 31/01/2014 від 31.01.2014р. поручився перед позивачем за виконання відповідачем 1 зобовязань за договором № 336 від 15.04.2013р. в розмірі 1000грн. 00коп.

Тобто, договір поруки передбачає відповідальність відповідача 2 в розмірі 1000грн. 00коп.

Відповідно до договору поставки № 336 від 15.04.2013р., відповідач 1 має оплатити товар до його повної доставки, відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період з вересня 2013р. - квітень 2014р. між ТОВ «Продтехпостач» і ДП «НВК «Електровозобудування» остання поставка відбулася 16 квітня 2014р. Тобто, право вимоги у позивача до відповідача 1 виникло з 16.04.2014р.

З матеріалів справи вбачається, що позивач до відповідача 2 з вимогою, як до поручителя не звертався, тобто договір поруки, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим з 17.10.2014р.

Враховуючи викладене, в позовних вимогах до ТОВ «Термінатор Плюс» (відповідач -2) слід відмовити.

Що стосується вимог до відповідача 1 суд зазначає, що 15 квітня 2013 року між ТОВ «Продтехпостачання» (надалі - позивач) та ДП НВК «Електровозобудування» (надалі - відповідач 1) укладено договір поставки № 336, згідно умов якого позивач зобов'язався поставити та передати відповідачу 1 продукцію згідно специфікацій, а відповідач 1 - прийняти продукцію і здійснити її оплату.

Відповідно до п. 1.2. та п. 3.1. договору № 336 від 15.04.2013р. найменування, кількість та ціна товару зазначаються у специфікаціях.

Відповідно до специфікації № 1 до договору № 336 від 15.04.2013 р. загальна су ма даного договору склала 11 440 000,08грн., крім того ПДВ 2 228 000,02грн., що разом становить 13 728 000,10грн 10 коп.

Позивач, в період з вересня 2013 р. по квітень 2014 р., включно поставив відповідачу 1 по договору поставки продук цію на загальну суму 13 728 000,10грн. в тому числі ПДВ.

Відповідач 1 сплатив позивачу за договором поставки 2 860 000,00грн.

Позивач зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем, на момент подачі позовної заяви до суду складає 10 868 000грн. 10грн.

Відповідач 1 на дав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову в зв'язку з тим, що, на йо го думку, договір № 336 від 15.04.2013 р. є неукладеним.

На думку відповідача 1 сторони при укладені договору № 336 від 15.04.2013 р. не досягли згоди щодо істотних умов договору, а саме: не встановили строк та умови оплати товару; не визначили умови постачання і передачі товару.

Оцінивши надані сторонами докази та пояснення, суд дійшов висновку щодо безпідставності доводів ДП «ДНВК «Електровозобудування» виходячи з наступного.

Пунктом 4.1. договору № 336 від 15.04.2013 р. встановлено, що розрахунки за даним договором здійснюються після пред'явлення продавцем (позивачем) рахунку за кожну партію товару в національній валюті України шляхом банківського переказу у формі 100% попередньої оплати та підписання відповідних документів.

Поставки товару по договору № 336 від 15.04.2013р. здійснювалися наступним чином:

17.09.2013 р. поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,32 грн. (два мільйони двісті вісімдесят вісім тисяч грн. 32 коп.) по видатковій накладній № 17 від 17.09.2013 р.;

19.09.2013 р. поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,32 грн. (два

мільйони двісті вісімдесят вісім тисяч грн. 32 коп.) по видатковій накладній № 18 від

19.09.2013 р.;

. 20.09.2013 р. поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,32 грн. (два мільйони двісті вісімдесят вісім тисяч грн. 32 коп.) по видатковій накладній № 19 від

20.09.2013 р.;

04.03.2014 р. поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,32 грн. (два

мільйони двісті вісімдесят вісім тисяч грн. 32 коп.) по видатковій накладній № 2 від

04.03.2014 р.;

15.04.2014 р. поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,32 грн. (два мільйони двісті вісімдесят вісім тисяч грн. 32 коп.) по видатковій накладній № 8 від 15.04.2014 р.;

16.04.2014 р. поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,32 грн. (два мільйони двісті вісімдесят вісім тисяч грн. 32 коп.) по видатковій накладній № 9 від 16.04.2014 р.

Відповідач 1 частково виконав взяті на себе зобовязання . Заборгованість ДП «ДНВК «Електровозобуду вання» перед ТОВ «Продтехпостачання» по договору № 336 від 15.04.2013 р. склала 10 868 000,10 грн. (десять мільйонів вісімсот шістдесят вісім тисяч грн. 10 коп.)

Видаткові накладні з боку ДП «ДНВК «Електровозобудування» підписані особами, повноваження яких підтверджені довіреностями. В якості підстави для поставки товару в накладних вказаний договір № 336 від 15.04.2013 р.

Отже сторонами в пункті 4.1. договору 336 від 15.04.2013 р. був встановлений строк оплати товару - 100 % передоплата.

Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня плата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього кодексу.

У разі невиконання покупцем обовязку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього кодексу.

Статтею 538 ЦК України, виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обовязку, є зустрічним виконанням зобовязання.

При зустрічному виконанні зобовязання сторони повинні виконувати свої обовязки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обовязку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Відповідач протягом дії договору порушував строк оплати товару, але невиконання договору відповідачем 1 не змінює строків вико нання договору. Умови постачання і передачі товару також були встановлені сторонами в пунктах 2.5., 4.2. і 5.2 договору.

Так, згідно з п. 2.5. договору, приймання товарів проводиться покупцем за прави лами, встановленими Інструкціями П-6 і П-7. До речі Інструкція П-6 передбачає можли вість прийняття продукції лише за умови отримання рахунку.

Згідно з п. 4.2. договору після поставки товару надаються податкова накладна, видаткова накладна та інші супроводжуючі документи.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що право власності на товар переходить до покупця (відповідача 1) в момент передачі товару і підписання відповідних документів (видаткових накладних).

Строк поставки товару встановлений сторонами в пункті 1.1. договору.

Статтею 662 ЦК України передбачений обовязок продавця передати товар покупцеві та одночасно з товаром передати його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягає переданню разом з ним.

Відповідно до ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежні товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитись від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Документальних доказів в підтвердження того, що відповідач 1 звертався до позивача з відмовою від договору суду не надано.

Актами звірки взаєморозрахунків сторін сторони відобразили наявну суму заборгованості.

Таким чином, матеріали справи підтверджують факт укладення між позивачем і відповідачем 1 договору № 336 від 15.04.2013 р., і досягнення між ними домовленостей щодо всіх істотних умов цього договору.

Посилання відповідача 1 на те, що згідно з пунктами 1.1. і 8.1. договір договору № 336 від 15.04.2013 р. діяв лише до 31.12.2013 р. також спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно з п. 8.1. договору № 336 від 15.04.2013 р. цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2013 р., а в частині виконання роз початих обов'язків - до повного їх виконання.

Статтею 203 ГК України передбачено, що господарське зобовязання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управленою стороною.

Документальних доказів виконання своїх договірних зобовязань відповідач 1 суду не надав.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містять ч. ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене, факт наявності заборгованості у відповідача 1 перед позивачем підтверджується матеріалами справи.

Відповідач не довів факт виконання зобовязань, таким чином вимоги щодо стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем, за період прострочки виконання зобовязань предявлені до стягнення сума 3 % річних в розмірі 736 939 грн. 73коп. та сум інфляційних втрат в розмірі 8 303 152грн. 08 коп.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних колегія суддів прийшла до висновку вимоги позивача про стягнення 3% річних задовольнити частково, в розмірі 721307 грн. 68 коп. В решті предявленої до стягнення суми 3% річних відмовити, як предявленій необґрунтовано.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що розрахунок здійснено вірно, інфляційні втрати підлягають стягненню в сумі 8 303 152грн. 08 коп. за загальний період з травня 2014 р. по червень 2016 р.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 1 205 305грн. 87 коп. за загальний період з 16.04.2014 р. по 16.10.2014 р.

Розглянувши заявлені вимоги в частині стягнення пеня суд дійшов висновку, що вимоги є обґрунтованими , виходячи з наступного:

Пунктом 7.2.2. договору сторони домовились, що у випадку порушення строків оплати за товар покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Факт порушення зобовязання позивачем доведено.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що розрахунок здійснено вірно.

Разом з тим, відповідачем 1 подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог в частині стягнення пені.

Розглянувши заяву відповідача 1 про застосування строків позовної давності, колегія суддів прийшла до висновку, задовольнити заяву відповідача 1 виходячи з наступного:

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, а саме позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Відповідно до норм ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності щодо предявлення вимог по стягненню пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частина 5 ст. 261 ЦК України передбачає, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові в цій частині.

На підставі викладеного, в позовних вимогах щодо стягнення з відповідача 1 суми 1205305 грн. 87 коп. пені слід відмовити, в звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 Про судове рішення передбачено, що рішення з господарського спору повинно прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, с достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Пунктом 4 зазначеної Постанови передбачено, що, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні в мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування й ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з вищевикладеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Пунктом 3.4 пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 передбачено, що у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачу судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються відповідача 1 пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання до відповідача1 Державного підприємства Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс про стягнення 21 113 397,78 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Дніпропетровський науково - виробничий комплекс «Електровозобудування», (, адреса: 49068, м. Дніпропетровськ, пр.Орбітальна 13) на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Продтехпостачання» (, адреса: 69035, АДРЕСА_2) суму 10 868 000,10 грн. (десять мільйонів вісімсот шістдесят вісім тисяч грн. 10 коп.) основного боргу, суму 721 307,68 грн. (сімсот двадцять одна тисяча триста сім грн. 68 коп.) 3% річ них, суму 8 303 152,08 грн. (вісім мільйонів триста три тисячі сто п'ятдесят дві грн. 08 коп.) ін фляційних витрат.

Стягнути з Державного підприємства «Дніпропетровський науково - виробничий комплекс «Електровозобудування», (, адреса: 49068, м. Дніпропетровськ, пр.Орбітальна 13) на користь державного бюджету України (код класифікації доходів бюджету 22030001 Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжя (Орджонікідзевський район), 22030001, банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, р/р 3007, МФО 813015, ) суму 194 752 (сто девяносто чотири тисячі сімсот пятдесят дві грн. 74 коп.) судового збору.

Стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю «Продтехпостачання» (ЄДР ПОУ 38415864, адреса: 69035, АДРЕСА_3) на користь державного бюджету України (код класифікації доходів бюджету 22030001 Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжя (Орджонікідзевський район), 22030001, банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, р/р 3007, МФО 813015, ) 10 569 (десять тисяч пятсот шістдесят девять грн. 26 коп.) судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

В позовних вимогах до відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінатор Плюс» (, адреса: 69035, АДРЕСА_3) відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 14 грудня 2016 р.

Головуючий Н.А. Колодій

Судді В.В. Носівець

ОСОБА_4

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.