РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016Справа №910/32090/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання договору факторингу № 1 від 04.12.2014 р. та договору про відступлення права вимоги № 3961 від 04.12.2014 р. недійсними, зобов'язання вчинити певні дії

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Лизуненко А.В. - представник за довіреністю № 200 від 25.07.2016

від відповідача не з'явився

від третьої особи Герасименко Т.В. - представник за довіреністю № 27-27944/16 від 22.06.2016

В судовому засіданні 07.12.16, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» про визнання договору факторингу № 1 від 04.12.2014 р. та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 3961 від 04.12.2014 р. недійсними, зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 року у справі № 910/32090/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2016 касаційну скаргу У;повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 року у справі № 910/32090/15 скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

При цьому, Вищий господарський суд України в постанові від 11.10.2016 зазначив, що суди попередніх інстанцій відхилили поданий позивачем звіт про незалежну оцінку прав вимоги як неналежний доказ та в порушення ст. 43 ГПК не надали йому оцінку, а також не перевірили наявність ознак нікчемності договору факторингу № 1 від 04.12.2014, визначених в п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, посилаючись як на підставу для відмови у позові на те, що заборгованість за кредитним договором тривалий час класифікується банком як проблемна з найнижчим (реалізованим) ризиком та є безнадійною, суди попередніх інстанцій не врахували вичерпного переліку встановлених законом підстав припинення зобов`язання.

Вказані порушення унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, суди попередніх інстанцій припустились порушення вимог частини 1 статті 47 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного й об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності відповідно до ч.1 ст.43 цього ж Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України справу № 910/32090/15 передано для повторного розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 справа № 910/25536/15 прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 16.11.2016.

14.11.2016 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшли письмові пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до яких третя особа просить задовольнити позовні вимоги, оскільки в силу ч.2 ст. 215 ЦК України норми закону щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними (п. 29 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними), уповноважена особа діяла в межах своїх повноважень, передбачених ст. ст. 27,37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та правомірно надіслала повідомлення про нікчемність правочину позивача.

15.11.2016 на виконання вимог ухвали суду надійшли письмові пояснення позивача, у яких останній звертає увагу суду, що відповідно до п. 7 Положення «Про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих витрат за активними банківськими операціями» відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника /контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості. Таким чином, списання заборгованості за рахунок резервів має за мету підвищення ліквідності банку, збалансування рівнів активів і пасивів банку, а не прощення боргу. Крім того, позивач зазначає, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, в тому числі, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуг за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 % і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язання здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору. Обґрунтовуючи твердження про те, що банк на підставі Договору факторингу № 12 від 08.12.2014 здійснив відчуження своїх прав вимоги за ціною, нижчою від звичайних, позивач посилається на звіт про незалежну оцінку ринкової вартості прав вимоги за Кредитним договором ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» № 07-09/08-15/РД1, який є єдиним належним в розумінні приписів ст. 34 ГПК України доказом, що має бути врахований судом при оцінці доведеності існування в оскаржуваному правочині критерію нікчемності.

У судове засідання, призначене на 16.11.2016, з'явились представник позивача та третьої особи, які підтримали позовні вимоги та надали пояснення по суті спору.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення від відповідача не надходило.

Ухвалою суду від 16.11.2016 у зв'язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладався на 30.11.1016.

У судовому засіданні 30.11.2016 представники позивача та третьої особи позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заяви клопотання про призначення у праві судову експертизу з проведення незалежної оцінки об'єкта/актива, а саме визначення ринкової вартості прав вимоги за кредитним договором, відступленим на користь відповідача.

Розгляд даного клопотання було відкладено до наступного судового засіданні та оголошено перерву у судовому засіданні до 07.12.2016.

У судовому засіданні 07.12.2016 представник позивача заперечував щодо призначення судової експертизи з наступних підстав. Так за доводами позивача, у матеріалах справи наявний звіт про оцінку права вимоги за кредитними договорами № 07-07-01/08-15/РД1, яким вже встановлено ринку вартість активу ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» у вигляді права вимоги за Кредитним договором № 70/Ф від 22.10.208 у розмірі 2 510 567,72 грн. Вказаний звіт відповідачем не оскаржений. Крім цього, позивач вказує, що 05.12.2016 Суб'єктом оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт-Сервіс» проведено Рецензію на звіт № 07-07-01/08-15/РД1, та встановлено про відповідність вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, має незначні недоліки, які не вплинули на достовірність оцінки. Відтак за твердженням позивача, звіт про оцінку права вимоги за кредитними договорами № 07-07-01/08-15/РД1 є належним доказом у справі, а тому додаткової експертизи не потрібно проводити.

Представник тертої особи підтримав позицію позивача та просив відмовити у проведенні експертизи.

Відповідач у судове засідання 07.12.2016 не з'явився про причини неявки суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Судом заслухано пояснення представників позивача та третьої особи, досліджено клопотання відповідача та вирішено відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості та недоведеності.

Так, відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Як зазначено у п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Також, пленумом Вищого господарського суду України звернуто увагу на те, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

З метою уникнення затягування судового процесу і забезпечення розгляду справи впродовж розумного строку, та враховуючи, що в матеріалах справи наявний звіт про оцінку права вимоги за кредитними договорами № 07-07-01/08-15/РД1 та рецензія на нього, якою підтверджено відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, відмовляє в клопотанні відповідача про призначення судової експертизи.

Представники позивача та третьої особи вимоги підтримали та просили суд задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

04 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (надалі - фактор/відповідач) та Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (надалі - клієнт/позивач) було укладеного договір факторингу №1 (надалі - договір факторингу).

Відповідно до п. 1.1. договору факторингу клієнт продає (переуступає) фактору право вимоги до боржника, яке включає в себе заборгованість за кредитним договором № 70/Ф від 22.10.2008 р., укладеним між банком та фізичною особою ОСОБА_5, у сумі 16 176 707,28 грн.

Пунктом 1.1.4 договору факторингу визначено, що загальна сума заборгованості за кредитним договором на дату набрання чинності цього договору, складає 16 176 707,28 грн, у тому числі:

- сума основного боргу 5 000 000,00 грн.;

- нараховані несплачені проценти 10 186 281,64 грн.;

- нараховані несплачені комісії у відповідності до кредитного договору 986 335,64 грн.;

- сума сплачених клієнтом судових витрат, які зазначені в рішенні суду, але несплачені боржником 2 790,00 грн.;

- інші витрати клієнта пов'язані з претензійною діяльністю 1 300,00 грн.

Згідно з п. 2.1 договору факторингу фактор надає фінансування клієнту у національній валюті України в сумі 161 767,07 грн. без ПДВ. При цьому, клієнт перераховує фактору плату у розмірі 1 % від суми фінансування.

Відповідно до п. 2.2. договору факторингу фактор надає фінансування клієнтові, протягом 3 (трьох) банківських днів, з дня отримання від клієнта підтвердження наявності та дійсності права грошової вимоги, що відступається, шляхом перерахування на банківський рахунок.

Згідно з п. 3.1 договору факторингу фактор має право вимагати від клієнта відступлення йому права вимоги, відповідно до п. 1.1 цього договору.

Згідно з п.п.п 6.1 та 6.2 договору факторингу цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії договору розпочинається з моменту набрання чинності цим договором та діє невизначений строк.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору факторингу згідно з актом приймання-передачі прав вимоги від 04.12.2014 р. (додаток № 2 до договору факторингу), клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги (з усією документацією), як визначено у договорі факторингу та у Додатку № 1 до цього договору, фінансування під відступлення прав вимоги складає 161 676,07 грн., плата складає 1% від суми фінансування у національній валюті України.

Згідно з актом прийому-передачі документів до Договору факторингу від 04.12.2014 р. (додаток № 3 до договору факторингу) клієнт передав, а фактор прийняв документи в кількості 102 шт., перелік яких визначений в цьому акті.

Також, як вбачається із матеріалів справи, 04.12.2014 р. між ПАТ «Український Бізнес Банк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Велес-Д» (новий іпотекодержатель) був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки (далі - договір відступлення), відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель приймає право вимоги за договором іпотеки від 22.10.2008 р. (з урахуванням внесених до нього змін та доповнень), укладеним між ПАТ «Український Бізнес Банк» та майновим поручителем - ОСОБА_6 (п.1.1 договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1.2 договору відступлення предметом іпотеки за договором іпотеки є квартира загальною площею 126,70 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 та квартира загальною площею 84,30 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_6

Вартість предмету іпотеки на дату укладення договору іпотеки складала 7 445 000,00 грн. (п. 1.3 договору про відступлення права вимоги).

Згідно з п. 1.4 договору про відступлення права вимоги сума невиконаного боржником зобов'язання перед новим кредитором станом на час укладення цього договору за кредитним договором та відповідно за договором відступлення становить 16 176 707,28 грн.

Новий іпотекодержатель не здійснює на користь первісного іпотекодержателя будь-яких додаткових виплат за відступлення прав за договором іпотеки, крім ціни, зазначеної у п. 2.1 договору факторингу.

За доводами позивача 25.12.2014 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд) прийнято рішення № 164 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ "Український Бізнес Банк". Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 26.12.2014 р. по 25.03.2015 р.

Постановою Правління Національного банку України від 23.04.2015 р. № 265 у ПАТ "Український Бізнес Банк" було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації позивача, в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 24.04.2015 р. № 87 про початок здійснення процедури ліквідації банку та призначено Уповноважену особу фонду на ліквідацію.

За результатами перевірки постійно діючої комісії Департаменту ліквідаційних процедур ПАТ "Український Бізнес Банк" було встановлено, що договір факторингу № 1 від 04.12.2014 р. не відповідає п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Так, наслідком зазначеної перевірки склав акт № 3 ПАТ "Український Бізнес Банк" від 30.11.2015 р. про встановлення факту нікчемності договорів факторингу та відступлення права вимоги, а також відповідачем було прийнято рішення № 3 від 30.11.2015 р. про визнання цих договорів нікчемними.

У вказаному акті зазначено, що відповідно до звіту про незалежну оцінку прав вимоги за кредитними договорами ринкова вартість активу банку у вигляді права вимоги за кредитним договором від 22.10.08.2008 № 70/ф, укладеним між банком та ОСОБА_5, перевищує ціну продажу цього активу більше, ніж на 93 відсотки, а саме - розмір відступленого права вимоги становить 16176707,30 грн; ринкова вартість відступленого права вимоги - 2 510 566,72 грн; ціна продажу - 161 767, 07 грн., отже, процентне відношення ціни продажу до ринкової вартості становить 6,4%.

Враховуючи викладене, договір факторингу був визнаний позивачем нікчемним за ознаками, передбаченими п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки відчуження майна відбулось за цінами, нижчими більше ніж на 20 відсотків від його вартості.

Також в акті № 3 від 30.11.2015 р. позивач прийшов до висновку, що, оскільки договір відступлення права вимоги за договором іпотеки укладений на виконання нікчемного договору факторингу, то він не створює правових наслідків.

На підставі рішення № 3 від 30.11.2015 р. уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ "Український Бізнес Банк" було направлено відповідачу вимогу № 8387 від 09.12.2015 р. про повернення банку всіх грошових коштів, які були перераховані боржниками (позичальниками банку за кредитними договорами) на користь ТОВ "Велес-Д", а також про повернення оригіналів всіх кредитних договорів та договорів забезпечення (іпотеки, застави, тощо).

Однак, зазначену вимогу відповідач не визнав, у зв'язку з чим банк звернувся до суд з вимогами про визнання недійсними договорів факторингу та про відступлення права вимоги, а також зобов'язання відповідача повернути позивачу документи отриманні за вказаними договорами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Крім того, згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як на підставу для визнання недійсним договору факторингу та договору про відступлення позивач вказує на те, що такі правочини є нікчемними, тобто такими, недійсність яких встановлена приписами ч 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 164 від 25.12.2014 р. з 26.12.2014 р. розпочато процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрбізнесбанк» - Бобчука І.П.

Постановою правління Національного банку України №265 від 23.04.2015 р. постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Банк.

На підставі Постанови Правління Національного банку України № 265 від 23.04.2015 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.04.2015 р. прийнято рішення №87, яким з 24.04.2015 р. розпочато процедуру ліквідації Банку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог, банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Як вбачається з умов договору факторингу (п. 2.1) фактор надає фінансування клієнту у національній валюті України в сумі 161 767,07 грн.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Як зазначено у пункті 2.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" звичайними є ціни, які за подібних обставин зазвичай сплачувалися за аналогічне майно у відповідний момент часу у відповідному регіоні. Доведення рівня таких цін покладається на особу, яка заявила вимогу про відшкодування вартості майна.

Поняття "звичайних" цін наведено в Податковому кодексі України. Відповідно до п. 14.1.71 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування.

Відтак, рівень звичайної ціни (рівень ринкової ціни) може бути визначений за результатами оцінки об'єкту продажу.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності, у цьому Законі майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які трава, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

За змістом ч. 1 ст. 12 вказаного Закону України звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

На підтвердження факту відчуження майнових прав Банком долучено до матеріалів справи звіт про незалежну оцінку прав вимоги за кредитними договорами №07-07/08-15/РД1, складеного 12.08.2015 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "АКО Експерт".

Згідно вказаного звіту вартість активу банку у вигляді права вимоги за кредитним договором від 22.10.2008 №70/ф, укладеним між банком та фізичною особою ОСОБА_5 перевищує ціну продажу цього активу більше, ніж на 93 %. Розмір відступленого права вимоги становить 16 176 707,30 грн.; ринкова вартість відступленого права вимоги - 2 510 566,72 грн.; ціна продажу - 161 767, 07 грн., отже, процентне відношення ціни продажу до ринкової вартості становить 6,4%.

При цьому, суб'єкт оціночної діяльності, який здійснював зазначену оцінку, має відповідний сертифікат, виданий згідно Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Крім цього, у матеріалах справи наявна Рецензія на звіт № 07-07-01/08-15/РД1, якою встановлено про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, звіт має незначні недоліки, які не вплинули на достовірність оцінки

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд приймає в якості належного та допустимого доказу в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України звіт про незалежну оцінку прав вимоги за кредитними договорами №07-07/08-15/РД1, складеного 12.08.2015 р., як такий що складений у відповідності вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, що підтверджується Рецензію від 05.12.2016 на звіт № 07-07-01/08-15/РД1.

Суд відзначає, що прийняття відповідного звіту в якості доказу визначення ринкової вартості права вимоги, переданого на користь відповідача за договором факторингу, також мало місце в аналогічній справі господарського суду міста Києва №910/32313/15, що підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 08.11.2016 р.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Рішенням №3 від 30.11.2015 прийнятим на підставі Акту від 30.11.2015 р. про встановлення факту нікчемності договору факторингу, позивачем визнано нікчемними договір факторингу № 1 від 04.12.2014 та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, з моменту їх укладення.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

Судом встановлено, що 09.12.2015 р. позивач направив на адресу відповідачу вимогу № 8387 про повернення позивачу всіх грошових коштів, які були перераховані боржниками (позичальниками банку за кредитними договорами) на користь відповідача; надати банку розгорнутий розрахунок платежів, сплачених боржником (позичальниками банку за кредитним договором) на користь Товариства відповідно до умов договорів факторингу, із зазначенням суми і дати перерахунку - по кожному боржнику; надати банку всю документально підтверджену інформацію, яка стосується виконання боржниками (позичальниками банку за кредитними договорами) грошових зобов'язань на користь Товариства відповідно до умов договорів факторингу, зокрема, Договору факторингу; повідомити всіх боржників (позичальників банку за кредитними договорами), які сплачують заборгованість на користь Товариства відповідно до умов договорів факторингу, про припинення виконання грошових зобов'язань на користь Товариства; повернути Банку оригінали всіх кредитних договорів та договорів забезпечення (іпотеки, застави, поруки тощо), додатків до них, та інших документів, пов'язаних з виконанням сторонами умов цього договору. Заявлені вимоги підлягали виконанню протягом 7 днів з моменту отримання цієї вимоги.

Факт надсилання зазначеної вимоги на адресу відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку від 10.12.2015 р. та відповідного опису вкладення.

Вказане рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку не оскаржене відповідачем у встановленому чинним законодавством України порядку.

З огляду на встановлення того, що ринкова вартість активу банку у вигляді права вимоги за кредитним договором №70/ф від 22.10.2008 р. перевищує ціну продажу цього активу більше ніж на 93%, суд приходить до висновку про існування підстав, за якими приписи частини 2 та 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачають нікчемність Договору факторингу та перелічених договорів про відступлення права вимоги за договорами забезпечення.

Відповідно до п. 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 р. №11 за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову. Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним). Поряд з тим законом не виключається можливість вирішення судом спорів, пов'язаних з визнанням нікчемних правочинів дійсними, у випадках, встановлених законом (частина друга статті 218, частина друга статті 220 ЦК України).

На підставі викладеного та враховуючи висновок суду про нікчемність Договору факторингу та перелічених договорів про відступлення права вимоги за договорами забезпечення, позовні вимоги про визнання недійсним таких договорів недійсними є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з ч. 5 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. №9 відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 р. правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно акту прийому-передачі документів до договору факторингу, позивач передав документи згідно визначеного переліку.

Таким чином, з урахуванням факту визнання судом договору факторингу недійсним, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про зобов'язання відповідача повернути на користь банку передані за актом прийому-передачі документи.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір факторингу №1, укладений 04.12.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (83001, м. Донецьк, вул. Артема, 125; ідентифікаційний код 19388768) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Велес-Д" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ідентифікаційний код 39042100).

3. Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідченим 22.10.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. та зареєстрованим в реєстрі за № 3961, який. укладений 04.12.2014 р між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (83001, м. Донецьк, вул. Артема, 125; ідентифікаційний код 19388768) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ідентифікаційний код 39042100).

4. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ідентифікаційний код 39042100) повернути Публічному акціонерному товариству «Український Бізнес Банк» (83001, м. Донецьк, вул. Артема, 125; ідентифікаційний код 19388768) документи, а саме:

- Довідка про заборгованості станом на 04.12.2014 року (оригінал);

- Кредитний договір № 70/Ф від 22.10.2008 року з додатками (оригінал);

- Договір іпотеки, 22.10.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корсак А.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 3961 (оригінал);

- Витяг з Державного реєстру іпотек № 21406147 від 22.10.2008 року (оригінал);

- Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 21406189 від 22.10.2008 року (оригінал);

- Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 21406443 від 22.10.2008 року (оригінал);

- Витяг про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 21413833 від 22.10.2008 року (оригінал);

- Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 21406038 від 22.10.2008 року (оригінал);

- Витяг з Державного реєстру іпотек № 21405989 від 22.10.2008 року (оригінал);

- Витяг про реєстрацію в Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомою майна № 21406286 від 22.10.2008 року (оригінал);

- Витяг про реєстрацію в Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 21406354 від 22.10.2008 року (оригінал);

- Договір купівлі-продажу 08.04.2003 року посвідчений ОСОБА_9 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1680 (оригінал);

- Реєстраційне посвідчення № 035319 від 05.11.2007 року (оригінал);

- Договір купівлі-продажу квартири, 02.11.2007 року посвідчений ОСОБА_10 приватним нотаріусом Київського міського нотаріальною округу та зареєстрованого в реєстрі за № 538 (оригінал);

- Витяг з Державного реєстру правочинів № 4890820 віл 02.11.2007 року (оригінал);

- Анкета позичальника на отримання кредиту (оригінал);

- Свідоцтво про одруження від 08.10.1998 року (копія);

- Клопотання (оригінал);

- Довідка про доходи ОСОБА_5 (оригінал);

- Договір оренди нерухомого майна від 30.07.2008 року (оригінал);

- Договір оренди нерухомого майна від 02.09.2008 року (оригінал);

- Договір оренди нерухомого майна від 20.08.2008 року (оригінал);

- Договір оренди нерухомого майна від 07,08.2008 року (оригінал);

- Договір оренди легкового автомобіля у приватної особи від 12.08.2008 року (оригінал);

- Договір оренди легкового автомобіля у приватної особи від 04.08.2008 року (оригінал);

- Договір оренди легкового автомобіля у приватної особи від 04.08.2008 року (оригінал);

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (реєстраційний номер НОМЕР_1) (копія);

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (реєстраційний номер НОМЕР_3) (копія);

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (реєстраційний номер НОМЕР_2) (копія);

- Договір купівлі-продажу квартири, 22.02.2007 року посвідчений ОСОБА_11 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованою в реєстрі за № 1165 (копія);

- Витяг з Державного реєстру правочинів № 3603013 від 22.02.2007 року (копія);

- Реєстраційне посвідчення № НОМЕР_4 від 30.05.2007 року (копія);

- Договір купівлі-продажу квартири, 03.04.2007 року посвідчений ОСОБА_11 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1652 (копія);

- Довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 03.10.2008 року (оригінал);

- Довідка від 01.10.2008 року (оригінал);

- Довідка від 03.10 2008 року (оригінал);

- Довідка під 10.10.2008 року (копія);

- Довідка від 09.10.2008 року (оригінал);

- Довідка-характеристика від 01.10.2008 року № 1369561 (копія);

- Довідка-характеристика від 25.09.2008 року № 1368235 (копія) ;

- Технічний паспорт на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (копія);

- Технічний паспорт на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (копія);

- Оцінка фінансового стану позичальника-фізичної особи (оригінал);

- Експертний висновок вартості забезпечення кредиту від 08.10.2008 року;

- Заява, 22.10.2008 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Корсак А Ю. зареєстрована в реєстрі за № 3960 (копія);

- Заява від 24.10.2008 року (оригінал);

- Заява від 23.10.2008 року (оригінал);

- Заява від 27.10.2008 року (оригінал);

- Договір КСІК/13/27/28 добровільного комплексного страхування ризиків при іпотечному кредитування від 24.10.2008 року з додатками (оригінал);

- Договір КСІК/13/27/28 добровільного комплексного страхування ризиків при іпотечному кредитування від 24.10.2008 року з додатками (оригінал);

- Акт перевірки та переоцінки предмета застави по кредиту від 22.06.2009 року;

- Вимога за вих. № 60.28/1 від 03.02.2009 року (копія);

- Паспортні данні та картка фізичної особи - платника податків ОСОБА_5 (копія);

- Паспортні данні та картка фізичної особи - платника податків ОСОБА_5 (копія);

- Вимога за вих. № 60.272 від 16.03.2009 року (копія);

- Вимога за вих. № 60.54 від 21.04.2009 року (копія);

- Фіскальний чек № 9631 від 17.07.2009 року (копія);

- Вимога за вих. № 60.309 від 13.11.2009 року (оригінал);

- Повідомлення про вручення поштового відправлення за № 06466155 (оригінал);

- Фіскальний чек № 1555 від 19.11.2009 року (копія);

- Конверт з повідомленням про вручення поштового відправлення за № 565191 (оригінал);

- Вимога за вих. № 60.73 від 20.01.2010 року (копія);

- Вимога за вих. № 60.72 від 20.01.2010 року (копія);

- Вимога за вих. № 60.71 від 20.01.2010 року (копія);

- Вимога за вих. № 60.70 від 20.01.2010 року (копія);

- Меморіальний ордер № 02 від 26.01.2010 року (копія);

- Меморіальний ордер № 01 від 26.01.2010 року (копія);

- Довідка про заборгованості станом на 27.01 2010 року (оригінал);

- Заява про забезпечення позовних вимог за позовною заявою від 27.01.2010 року та про тимчасове обмеження права виїзду за кордон за вих. № 60.73 від 29.01.2010 року (копія);

- Фіскальний чек № 7275 від 27.01.2010 року (оригінал);

- Фіскальний чек № 7286 від 27.01.2010 року (оригінал);

- Фіскальний чек № 7285 від 27.01.2010 року (оригінал);

- Фіскальний чек № 0670 від 23.03.2010 року (оригінал);

- Договір купівлі-продажу, 08.04.2003 року посвідчений ОСОБА_9 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1680 (нотаріального засвідчена копія);

- Вимога за вих. № 60.182 від 15.04.2011 року (копія);

- Фіскальний чек № 5091 від 22.04.2011 року (оригінал);

- Вимога за вих. № 60.187 від 27.04.2011 року (копія);

- Вимога про усунення порушень за вих. № 60.35 від 28.01.2011 року (копія);

- Акт перевірки та переоцінки предмета застави по кредиту наданому ОСОБА_5 від 22.09.2009 року (оригінал);

- Акт перевірки та переоцінки предмета застави по кредиту наданому ОСОБА_5 від 22.09.2009 року (оригінал);

- Фіскальний чек № 7289 від 27.01.2010 року (оригінал);

- Вимога за вих. № 60.536 від 15.12.2011 року (оригінал);

- Вимога за вих. № 60.69 від 20.01.2010 року (копія);

- Фіскальний чек № 7288 від 27.01.2010 року (оригінал);

- Вимога за вих. № 60.34 від 28.01.2011 року (копія);

- Фіскальний чек № 6454 від 29.01.2011 року (оригінал);

- Вимога за вих. № 60.183 від 19.04.2011 року (копія);

- Фіскальний чек № 5090 від 22.04.2011 року (оригінал);

- Експертний висновок вартості забезпечення кредиту від 01.03.2013 року;

- Рішення (заочне) Печерського районного суду м. Києва від 22.08.2012 року по справі № 2- 617/2012р. (оригінал);

- Ухвала Печерського районного суду м. Києва віл 02.10.2012 року по справі № 6-1336/2012р. (оригінал);

- Виконавчий лист Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2012 року по справі 2-617/12 (оригінал);

- Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2012 року по справі № 6-189/12 (оригінал);

- Рішення (заочне) Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2010 року по справі № 2-1465/10 (оригінал);

- Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2010 року по справі № 2-1465/10 з додатками (конверт та супровідний лист) (оригінал);

- Ухвала Апеляційного суду м. Києва від 28.12.2010 року по справі № 22-16339/2010 (копія);

- Виконавчий лист Печерського районною суду м. Києва від 28.05.2010 року по справі № 2-1465/10 (копія);

- Лист за вих. № 18.005 від26.04.2011 року (копія);

- Постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.05.2011 року (копія);

- Акт опису та арешту майна від 28.05.2013 року (копія);

- Акт опису та арешту майна від 21.03.2014 року (копія);

- Висновок з незалежної оцінки майна - колісного транспортного засобу (копія).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7; ідентифікаційний код 39042100) на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (83001, м. Донецьк, вул. Артема, 125; ідентифікаційний код 19388768) судовий збір у розмірі 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн. 00 коп.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.12.2016

Суддя Пукшин Л.Г.