ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р. Справа № 917/1484/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Могилєвкін Ю.О. , суддя Білецька А.М.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 20.05.2016 р.; відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю від 01.12.2016 р. без номера;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2989 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.2016 р. у справі № 917/1484/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіпласт", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", м. Гадяч, Полтавська область,

про стягнення 157450,15 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Профіпласт" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" 157450,15 грн. з яких: 135382,76 грн. - основного боргу за договором купівлі - продажу від 19.08.2015 р. № 101 та 22 067,39 грн. -нарахованої на цей борг пені.

20.10.2016 р. в процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив зменшити позовні вимоги в частині пені, а саме стягнути з відповідача 135382,76 грн. - основного боргу та 21269,15 грн. пені, нарахованої за період з 01.04.2016 р. по 09.09.2016 р.

Зазначена заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята до розгляду господарським судом Харківської області та подальший розгляд справи здійснюється з її урахуванням.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.10.2016 р. у справі № 917/1484/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіпласт" 135382,76 грн. основного боргу, 21269,15 грн. пені, 2349,78 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається зокрема на те, що господарський суд першої інстанції безпідставно послався як на підставу виникнення спірної заборгованості на факт поставки позивачем відповідачеві товару за договором купівлі - продажу від 19.08.2015 р. № 101 за видатковою накладною № 79 від 01.03.2016 р., оскільки зазначена накладна, всупереч статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктам 2.4., 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., якими встановлено вимоги до первинних документів, не містить відомостей щодо посади та прізвища відповідальної особи покупця, яка від його імені підписала накладну або інші дані, що дають змогу ідентифікувати цю особу.

Окрім цього відповідач посилається на те, що зазначена видаткова накладна не містить відомостей щодо довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, на підставі якої товар було передано позивачу чи інших доказів, що товар за цією накладною передається, а також в ній не зазначено дату її підписання сторонами і т. ін..

Посилаючись на наведені обставини, відповідач стверджує, що позивачем не було виконано передбачений п. 2.4. договору купівлі - продажу від 19.08.2015 р. № 101 обовязок з передання разом із товаром належним чином оформленої видаткової накладної, з яким пункт 5.4. Договору повязує строк оплати, у звязку з чим відповідач на підставі ч. 3 статті 538 Цивільного кодексу України зупинив оплату фактично отриманого товару до належного оформлення його передачі.

Окрім цього відповідач посилається на незясування господарським судом першої інстанції тих обставин, що відповідачем в порушення умов п. 1.2., 1.3., 6.1. договору купівлі - продажу від 19.08.2015 р. № 101 разом із товаром не було передано документи, що стосуються товару, а саме: оригінали рахунку та сертифікату якості, видаткову накладну.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримує апеляційну скаргу.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 12093 від 30.11.2016 р.) та в судовому засіданні проти її задоволення заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень посилається зокрема на безпідставність доводів відповідача щодо неналежного оформлення господарської операції з поставки товару за договором купівлі - продажу від 19.08.2015 р. № 101, оскільки у видатковій накладній № 79 від 01.03.2016 р. наявний підпис представника відповідача, скріплений відповідно до п. 14.3. Договору печаткою Товариства, товарно-транспортна накладна № Р79 від 01.03.2016 р. також містить підпис відповідальної особи вантажоодержувача відповідача, скріплений печаткою останнього із зазначенням прізвища такої особи-Редчиц.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, законність, обгрунтованість рішенн, та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, повторно розглянувши справу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 серпня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Профіпласт - Продавцем (Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Овручцький молочноконсервний комбінат - Покупцем (Відповідач) укладено договір купівлі-продажу №101 (далі - Договір), відповідно до предмету якого (п. 1.1. Договору) Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцю, а Покупець прийняти та оплатити допоміжні матеріали (флакони, кришки полімерні та ін.), які надалі іменуються "Товар", в номенклатурі, кількості та за цінами, зазначеними у накладних, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата) покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що днем виконання продавцем зобов"язань по поставці вважається дата отримання товару, засвідчена підписом особи, уповноваженої в передбаченому порядку покупцем на його отримання, на видатковій накладній, а відповідно до пункту п. 5.1. Договору покупець здійснює оплату за товар на наступних умовах: 100% загальної вартості партії товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати видаткової накладної, яка передається Покупцю разом з Товаром.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач здійснив поставку відповідачу товару -кришка dl00 у кількості 130447 штук на суму 140 882,76 грн.

Зазначений факт підтверджується копіями видаткової накладної № 79 від 01.03.2016 р. (т. 1 а.с. 10) та товарно-транспортної накладної № Р79 від 01.03.2016 р. (т. 1 а.с. 11), а також не заперечується відповідачем, зокрема в апеляційній скарзі та в судовому засіданні. Проте відповідач заперечує настання строку оплати цього товару з підстав здійснення ним відповідно до ч. 3 статті 538 Цивільного кодексу України зупинення оплати через неналежне виконання позивачем обовязку з передання разом із товаром належним чином оформленої видаткової накладної, а саме відсутності у видатковій накладній № 79 від 01.03.2016 р. відомостей щодо посади та прізвища відповідальної особи покупця, яка від його імені підписала накладну або інших даних, що дають змогу ідентифікувати цю особу, довіреності на отримання цією особою товарно-матеріальних цінностей, чи інших доказів, що товар за цією накладною передається, незазначення дату її підписання сторонами.

Як зазначає позивач, зокрема в розрахунку суми основного боргу ( т. 1 а.с. 45) та підтверджує відповідач, останній 10.08.2016 р. частково оплатив зазначений товар на суму 5500 грн.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів вважає правомірним висновок господарського суду першої інстанції про задоволення позову, зважаючи на наступні підстави.

Згідно з п. 1 та п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, договору; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального господарського кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно зі статтею 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказамии є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів.

Відповідно до цієї статті господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського процесуального кодексу України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а також інститут належності доказів, якою є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Як зазначено вище, на виконання умов Договору позивач здійснив поставку відповідачеві товару-кришка dl00 у кількості 130447 штук на суму 140 882,76 грн., що підтверджується належними та допустимими письмовими доказами: копіями видаткової накладної № 79 від 01.03.2016 р. (т. 1 а.с. 10) та товарно-транспортної накладної № Р79 від 01.03.2016 р. (т. 1 а.с. 11) та не заперечується відповідачем.

Відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Також зазначеною статтею та п. 2.2., 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 (далі Положення) передбачено, що первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та повинні мати такі

обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис,прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинний документ - документ, створений у письмовій або електронній формі, який містить відомості про господарську операцію, фіксує та підтверджує її здійснення, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Накладна № 79 від 01.03.2016 р. (т. 1 а.с. 10) та товарно-транспортної накладна № Р79 від 01.03.2016 р. (т. 1 а.с. 11), які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін, відповідно до наведених норм є первинними документами, які фіксують та підтверджують господарську операцію з поставки позивачем відповідачеві товару -кришки dl00 у кількості 130447 штук на суму 140 882,76 грн.

Оскільки, як зазначалося вище, відповідно до наведених норм чинного законодавства, первинні документи фіксують та підтверджують господарські операції і складаються під час їх здійснення або безпосередньо після їх закінчення та повинні містити реквізит - «дата складання», зазначена у наведених накладних дата їх складання -01.03.2016 р. підтверджує дату поставки товару, у звязку з чим доводи відповідача щодо незазначення в накладних відомостей щодо доказів передання товару та дати їх підписання сторонами є безпідставними.

Незазначення у видатковій накладній № 79 від 01.03.2016 р. посади та прізвища особи, яка від імені відповідача підписала цей документ не свідчить про неналежність та недопустимість цього доказу, зокрема про відсутність в цьому документі відомостей щодо повноважної особи покупця, оскільки підпис такої особи скріплено печаткою відповідача та останній підтверджує факт отримання товару.Окрім цього в оформленій на цей самий товар товарно-транспортній накладній № Р79 від 01.03.2016 р. зазначено прізвище особи, яка від імені відповідача прийняла товар Редчиц та її підпис скріплено печаткою відповідача.

Відповідно до п. 2.2. Положення повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Відповідно до п. 2.14 Положення відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

При цьому, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення, обовязок із оформлення первинних документів при здійсненні господарських операцій складається з певних дій відповідальних осіб обох сторін, які беруть участь в їх здійсненні, зокрема зазазначення в первинному документі посади та прізвища відповідальної особи покупця, яка від його імені підписала документ та прийняла товар, а також відомостей про довіреність, на підставі якої такою особою прийнято товар покладено саме на останню, а тому відсутність у видатковій накладній № 79 від 01.03.2016 р. таких даних не є наслідком невиконання відповідальною особою позивача (продавця) своїх обовязків, а свідчить про порушення відповідних обовязків саме відповідальною особою відповідача (покупця).

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив отримання відповідачем від позивача товару, зазначеного у видатковій накладній № 79 від 01.03.2016 р. та товарно-транспортній накладній № Р 79 від 01.03.2016 р., а також скріплення підпису відповідальної особи покупця печаткою, яка належить відповідачу, але зазначає про необізнаність відповідача про особу, яка ставила печатку та приймала від його імені товар.

Разом з тим, як пояснили представники сторін в судовому засіданні, товар поставлено та прийнято на складі відповідача працівником останнього, що є беззаперечним фактом отримання товару на території відповідача у власність.

Зважаючи на наведене, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи відповідача щодо невиконання позивачем обовязку з належного оформлення видаткової накладної та зупинення у звязку з цим оплати фактично отриманого товару до належного оформлення накладної.

Оскільки позивач 01.03.2016 р. поставив товар відповідачу та належним чином виконав свій обовязок з оформлення такої поставки шляхом складення видаткової та товарно-транспортної накладних, відповідно до положень статей 253, 254 Цивільного кодексу України, встановлений п. 5.1. Договору строк оплати товару-30 календарних днів від дати складання видаткової накладної закінчився 31.03.2016 р.

Проте, відповідач оплату поставленого йому позивачем за Договором товару на суму 140882,76 грн. здійснив частково - на суму 5500 грн., а тому прострочена заборгованість з оплати товару складає 135382,76 грн.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи відповідача щодо непередання йому позивачем разом із товаром документів, що стосуються товару, зважаючи на наступні підстави.

Відповідно до статті 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

У матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача щодо передання документів, які стосуються отриманого товару.

Окрім цього в пункті 6.2 Договору сторони узгодили, що прийомка продукції за якістю здійснюється у відповідності з Інструкцією про прийомку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 25.04.1966 р. № П-7, проте в матеріалах справи відсутній складений у відповідності до п. 14 Інструкції акт про фактичну якість і комплектність продукції , який складається в разі відсутності супроводжувальних документів та документів, що засвідчують якість та комплектність продукції із зазначенням того, які документи відсутні.

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 135 382,76 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення нарахованих на основний борг пені в сумі 21269,15 грн., господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх задоволення, зважаючи на наступні підстави.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було наведено вище, строк оплати поставленого позивачем відповідачу товару закінчився 31.03.2016 р., відповідач товар оплатив лише частково 01.08.2016 р. на суму 5500 грн, а тому він є боржником, який прострочив виконання грошового зобовязання з оплати товару і таке прострочення почалось з 01.04.2016 р.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.4. Договору передбачена відповідальність Покупця за невчасну оплату товару у вигляді пені в розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем у відповідності до п. 7.4 Договору та положень статей 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нараховано до стягнення пеню в розмірі 21269,15 грн. за період прострочення з 01.04.2016 р. по 09.09.2016р., що вбачається з наданого ним розрахунку пені.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення

підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст. 99, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області 20.10.2016 р. у справі № 917/1484/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційній інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Білецька А.М.