РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. Справа № 903/425/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Тимошенко О.М.

суддів Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юг Картон" на рішення господарського суду Волинської області від 29.08.16 р.

у справі № 903/425/16 (суддя Філатова Світлана Тимофіївна )

позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство "Комерційний банк "Преміум"

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юг Картон"

про стягнення 661 222, 79 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 29.08.2016 року у справі № 903/425/16 позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юг Картон" про стягнення 661 222, 79 грн. задоволено частково.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юг Картон" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРЕМІУМ" 600 108,47 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 311 14,32 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 9 468,35 грн. витрат по сплаті судового збору. Всього: 640 691,13грн.

В стягненні 30 000,00 грн. штрафу відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області в частині стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юг Картон" 600108,47 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 31114,32 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 9 468,35 грн. витрат по сплаті судового збору скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представники сторін не з'явилися. При цьому, від останніх на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкадення розгляду скарги в зв'язку з укладенням мирової угоди.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду скарги в апеляційній інстанції та зважаючи на те, що апеляційний господарський суд, у відповідності до вимог ст.101 ГПК України, перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду на момент його винесення, а відтак, укладення мирової угоди не вплине на розгляд апеляційної скарги по суті, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищевказаних клопотань.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 січня 2016 року між ОСОБА_2 акціонерним товариством "Комерційний банк "Преміум" (банк/позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юг Картон" (позичальник/відповідач) був укладений кредитний договір про надання кредиту у формі відновлювальної відкличної лінії №13/КЛ/16 (далі- кредитний договір, т.1, а.с. 6-19), відповідно до п.1.1 якого банк відкриває позичальнику відновлювану кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 25 000 000,00 гривень, а позичальник зобов'язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, встановленого в п.1.3 цього договору, в розмірі 24,0 процентів річних, сплатити комісійну винагороду за надання (управління) кредитом.

Кредитна лінія відкривається з 26 сісчня 2016 року по 24 січня 2017 року (п.1.3.1 кредитного договору).

Згідно п.3.4 кредитного договору проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником (відповідачем) щомісячно, не пізніше 8 робочого дня місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані, проценти за грудень та за квітень сплачуються позичальником не пізніше 15 робочого дня місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані, а також в день закінчення строку, на який надано кредит у відповідності до п.1.3 вище зазначеного договору, в день повного погашення заборгованості за кредитним договором, або в день дострокового погашення заборгованості по кредиту.

Відповідно до п.5.2.2 кредитного договору, позичальник шляхом підписання кредитного договору взяв на себе зобов'язання своєчасно сплачувати плату за кредит (проценти) на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на виконання умов кредитного договору на рахунок відповідача були перераховані кредитні кошти в сумі 21 871 993,49 грн., що в свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами та випискою по особовим рахункам відповідача за період з 26.01.2016р. по 07.06.2016р. (т.1, а.с. 22-26, 198-201).

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, проценти за користування кредитом по кредитному договору в строки та розмірах, визначених договором, не сплатив.

Внаслідок таких неправильних дій відповідача, останнім створена заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 600 108,47 грн.

На претензію від 21.03.2016 року за №01100/440 з вимогою в добровільному порядку ліквідувати наявний борг, відповідач відповіді не дав, розрахунків не здійснив (т.1, а.с. 27-31).

При цьому, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів на підтвердження добровільного погашення вказаної заборгованості відповідачем не подано; відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 600 108,47 грн. обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 1048, 1054 ЦК України.

Відповідно до п.3.6 кредитного договору, за порушення визначених кредитним договором строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами та/або комісійних винагород позичальник(відповідач) зобов'язаний сплатити банку (позивачу) пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п. 3.6 кредитного договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції правомірно задоволив пеню в розмірі 31 114,32 грн. (за період з 14.03.2016р. по 05.06.2016р.)

При цьому, у стягненні 30 000,00 грн. штрафу за період з лютого по квітень 2016р. суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та, відповідно, пред'явлено до стягнення безпідставно.

Так, згідно п.6.5 кредитного договору за кожен випадок невиконання прийнятих на себе зобов'язань, передбачених п.п.5.2.1-5.2.16 кредитного договору, позичальник сплачує штраф у розмірі 10 000,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 3.6 передбачено застосування пені за кожний день прострочення як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань сплати процентів за користування кредитом по даному договору.

Водночас, посилаючись на п.п. 5.2.2, 6.5 кредитного договору, позивач просить стягнути штраф в сумі 10 000,00 грн. за кожний місяць несвоєчасної сплати плати за кредит за той самий період, що і пеню за несвоєчасну сплату процентів.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитними коштами свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. у справі №6-2003цс15.

Стосовно доводів відповідача щодо недійсності кредитного договору з посиланням на відсутність умов відповідальності банку, то судом першої інстанції вірно не взято зазначене до уваги, оскільки сторонами були погоджені всі істотні умови кредитного договору, відбулось виконання як зі сторони банку, так і зі сторони позичальника у вигляді часткової сплати кредитних коштів.

Що стосується відповідальності банку, то відповідно до п.6.1 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно з умовами цього договору сторони взяли на себе зобовязання зобов'язання сплатити іншій стороні неустойку (пеня, штраф), передбачену цим договором, а також відшкодувати збитки, понесені іншою стороною.

Також безпідставними є заперечення апелянта про отримання коштів як кредитних, з посиланням на неподання заяв та відсутність первинних бухгалтерських документів в підтвердження надходжень коштів, оскільки надання кредиту у формі кредитної лінії підтверджується наявними в матеріалах справи заявами ТзОВ "Юг Картон" про надання коштів згідно умов кредитного договору №13/КЛ/16 від 26.01.2016р., адресованими голові правління ПАТ "КБ "Преміум" від 26.01.2016р. №26/01/16, від 27.01.2016р. №27/01/16, від 28.01.2016р. №28/01/16, від 03.02.2016р. №03/02/16, від 03.02.2016р. №03/1/02/16, від 08.02.2016р. №08/02/16, від 04.02.2016р. №04/02/16, випискою по особовим рахункам відповідача за період з 26.01.2016р. по 07.06.2016р. та меморіальними ордерами, що у відповідності до п.п. 4.1. 4.5-4.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.06.2003р. №254, є первинними документами банку (т.1, а.с. 22-26, 164-170, 198-201).

Крім того, скаржник не заперечив сам факт надходження коштів та частково повернув їх, зазначивши про це в платіжних дорученнях у призначенні платежу.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юг Картон" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 29.08.2016 року у справі №903/425/16 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.