ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"13" грудня 2016 р.Справа № 921/401/16-г/4
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Бонзер" (вх.№20906 від 02.12.2016р.) про розстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області №921/401/16-г/4 від 01.09.2016р. у справі :

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід ОСОБА_1", вул. Кульпарківська, 93/201, м. Львів, 79021

до відповідіча Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонзер", вул. Текстильна, 36, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001

про cтягнення заборгованості в сумі 147 788,87 грн.

За участі представників сторін:

заявника: уповноважений ОСОБА_2, доручення № 12/12 від 12.12.16 р.

стягувача: не з'явився

Суть справи:

В розпочатому судовому засіданні представнику заявника процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України, розяснено.

29.11.2016р. боржник - товариство з обмеженою відповідальністю "Бонзер", з огляду на приписи ст.121 та ст. 33 ЗУ "Про виконавче провадження", звернулося до господарського суду Тернопільської області із заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду від 01.09.2016р. терміном до 28.02.2017р. трьома рівними платежами.

Ухвалою суду від 06.12.2016р. прийнято до розгляду заяву товариства про розстрочку виконання рішення суду від 01.09.2016р. (вх.№20906 від 02.12.2016р.), а судове засідання призначено на 13.12.2016р .

В судове засідання, яке відбулося 13.12.2016р. представник стягувача ТзОВ "Захід ОСОБА_1" не з'явився, витребуваних судом документів не надав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся ухвалою від 06.12.2016р., яка направлялись на його адресу, зазначену у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Кульпарківська, 93/201, м. Львів, 79021, однак повідомлення про вручення поштового відправлення станом на день розгляду справи відділом поштового звязку відправнику (господарському суду) не повернуто.

За змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто, повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В судовому засіданні, яке відбулося 13.12.2016р., представник заявника підтримав подану заяву про розстрочку виконання рішення суду з посиланням на обставини наведені у ній, а також повідомив, що борг частково погашений, однак, у зв'язку з тим, що рахунок фірми органами ДВС заблоковано, що унеможливлює роботу товариства.

Розглянувши подану заяву, дослідивши додатково подані докази, заслухавши пояснення представника боржника (заявника), суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 01.09.2016р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід ОСОБА_1" задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонзер", вул. Текстильна, 36, м. Тернопіль, Тернопільська область, ідент. код 38838245 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід ОСОБА_1", вул. Кульпарківська, 93/201, м. Львів , ідент. код 38172073 107100 (сто сім тисяч сто) грн. попередньої оплати, 501 (пятсот одну) грн 76 грн 3% річних та 1614 (одну тисячу шістсот чотирнадцять) грн 02 коп. в повернення сплаченого судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

19.09.2016р., в порядку ст.ст.115-118 ГПК України, на примусове виконання рішення господарського суду, видано відповідний судовий наказ.

Заяву про розстрочку виконання рішення суду від 01.09.2016р. терміном до 28.02.2017р. трьома рівними платежами (по 36 405 грн кожен) товариство обґрунтовує скрутним фінансовим становищем товариства, наявністю значної суми кредиторської та дебіторської заборгованостей, а також сезонним характером бізнесу торгівлею запчастинами до сільськогосподарської техніки. Крім того, боржник вважає, що у разі винесення постанови про арешт його рахунків та майна в межах виконання рішення у даній справі, буде заблоковано господарську діяльність заявника.

Згідно ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи може відстрочити виконання рішення.

Відповідно до п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК України за заявою сторони у виняткових випадках залежно від обставин справи може розстрочити виконання рішення.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку та розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини, зокрема, щодо юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення (п.7.2 Постанови). Розстрочка є складовою способу та порядку виконання судового рішення.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочення виконання судового рішення з об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Як зазначалося вище, відповідно до приписів чинного законодавства, розстрочка виконання судового рішення може бути встановлена судом лише у виняткових випадках, тобто за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення.

У поданій суду заяві боржник просить надати розстрочку виконання рішення господарського суду від 01.09.2016р. терміном до 28.02.2017р. трьома рівними платежами (по 36 405 грн кожен).

Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На думку суду, обґрунтування, які викладені в заяві про розстрочку виконання рішення не підтверджують наявність виняткових обставин, які б ускладнювали виконання рішення суду або робили б його виконання неможливим. До такого висновку суд дійшов з огляду наступне:

- вказані товариством з обмеженою відповідальністю "Бонзер" обставини, зокрема: наявність дебіторської та кредиторської заборгованостей, скрутне фінансове становище, можливість арешту рахунків та майна товариства, сезонність торгівлі, лише вказують на несприятливість своєчасного виконання рішення суду для боржника у даний час та можливість настання у зв'язку з цим відповідних негативних наслідків, проте не є винятковими обставинами, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі;

- заявником не вказано та не надано жодного доказу, який може підтвердити добросовісність товариства з виконання своїх боргових зобовязань, в тому числі щодо часткового зменшення суми заборгованості;

- наявність інших обставин ( як-от: надзвичайна ситуація, стихійне лихо, загроза банкрутства підприємства боржника, тощо) судом не встановлено, а з поданих матеріалів не вбачається.

В рішенні Конституційного суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 (справа №1-7/2013) за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в §1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, а судове рішення у справі № 921/401/16-г/4 від 01.09.2016р. набрало законної сили, тому воно є обовязковим до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

З огляду на викладене, а також враховуючи матеріальні інтереси та фінансовий стан сторін, відсутність в матеріалах справи доказів про вжиття відповідачем заходів для погашення заборгованості перед позивачем у справі, суд дійшов висновку, що наведені боржником доводи на підтвердження винятковості обставин, що унеможливлюють виконання рішення суду у порядку та строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", є недостатніми та непереконливими в розумінні ст.121 ГПК України, а відтак відсутні правові підстави для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду від 01.09.2016р.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 43, 86, 121 ГПК України, господарський суд,-

У Х В А Л И В:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Бонзер", вул. Текстильна, 36, м. Тернопіль, у задоволенні заяви (вх.з номер 20906 від 02.12.2016р.) про розстрочку виконання рішення господарського суду від 01.09.2016р. у справі № 921/401/16-г/4.

Суддя Н.М. Бурда