КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа№ 911/2153/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Баранця О.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача : Коваль І.Ю. (довір. №20-16/553 від 25.03.16);

Від третьої особи: Лєдвовк Е.В. (довір. №01-19/14/1307 від 13.06.16);

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка"

на рішення Господарського суду Київської області від 22.09.2016р.

у справі № 911/2153/16 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку"

до Державного підприємства "Чайка"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державне управління справами

про стягнення 5941927,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.09.2016р. у справі №911/2153/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Чайка" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" 4 650 000,00 грн. заборгованості по кредиту, 994 539,26 грн. заборгованості по відсоткам, 271727,46 грн. пені та 88744 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що банк виконав свої обов'язки згідно приписів кредитного договору в повному обсязі, про що свідчать відповідні розпорядження на видачу кредитних коштів на рахунок позичальника, в той час як позичальник свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконав.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.09.2016р. та прийняти нове , яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам та в частині стягнення заборгованості з пені.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що станом на дату подання позову - липень 2016р. сплинув перебіг строку позовної давності для нарахування пені. Крім того, позивачем помилково зазначено текст п.6.2 договору, що не дає можливості зрозуміти, що позивач просить стягнути за договором проценти, пеню чи штраф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 22.11.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.12.2016р. у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

В судове засідання апеляційного господарського суду 06.12.2016р. не з'явився позивач.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання по розгляду апеляційної скарги, про що свідчить розписка від 22.11.2016р., явка представників сторін у засідання апеляційної інстанції не визнана обов'язковою, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції за наявними у справі матеріалами у відсутності представника позивача.

В судовому засіданні представник відповідача надав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з проведенням відкритих торгів (аукціону) з продажу активів - прав вимоги за кредитами ПАТ «ВБР».

Представник третьої особи підтримав заявлене клопотання.

Судова колегія розглянувши заявлене клопотання прийшла до висновку, що воно задоволенню не підлягає, оскільки відповідач не надав суду документів в обґрунтування своєї заяви.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, судова колегія встановила.

28.02.2013р. між позивачем та відповідачем, як позичальником укладено кредитний договір № ККРOG.44923.014, відповідно до п.1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти (Кредит) на умовах, визначених кредитним договором.

Кредит надається у розмірі 9000000,00 грн. (п.1.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.1.2 кредитного договору термін користування кредитом до 23.02.2014 року включно. Фіксована процентна ставка згідно пп. 1.1.3. кредитного договору становить 20,0% процентів річних.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору кредит надається на наступні цілі: поповнення обігових коштів (для придбання ПММ, засобів захисту рослин, мінеральних добрив, ветеринарних препаратів, посадкового матеріалу, кормів, запчастин.)

До кредитного договору внесені зміни: договором про внесення змін №1 від 27.09.2013 року (змінено графік зменшення ліміту кредитної лінії, внесено зміни в обов'язки позичальника, встановлено комісію за зміну умов кредитування); договором про внесення змін №2 від 08.10.2013 року (зміну щодо врегулювання збереження банківської таємниці); договором про внесення змін №3 від 24.02.2014 року; договором про внесення змін №4 від 21.03.2014 року; договором про внесення змін №5 від 30.04.2014 року; договором про внесення змін №6 від 05.06.2014 року; договором про внесення змін №7 від 26.06.2014 року; договором про внесення змін №8 від 24.07.2014 року; договором про внесення змін №9 від 30.07.2014 року; договором про внесення змін №10 від 29.08.2014 року; договором про внесення змін №11 від 29.09.2014 року; договором про внесення змін №12 від 30.10.2014 року; договором про внесення змін №13 від 12.2.2015 року внесено зміни про порядок сплати відсотків за користування кредитними коштами, зокрема щодо сплати відсотків за конкретні періоди.

Банк виконав свої обов'язки згідно приписів кредитного договору в повному обсязі, про що свідчать відповідні розпорядження на видачу кредитних коштів на рахунок позичальника.

Пунктом 2.3. кредитного договору встановлено, що моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування грошових коштів на відповідні рахунки, визначені в заяві позичальника.

Однак, позичальник свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконав, а саме, своєчасно та в повному обсязі не сплачував проценти, що є порушенням п. 2.4. кредитного договору, яким встановлено, що періодом сплати відсотків, визначено період часу: з 1-го по 5-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання цього договору. Заборгованість за процентами погашається в сумі залишку на 1-ше число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання Договору. При несплаті процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Також Позичальник користується кредитними коштами згідно графіку зменшення ліміту кредитування, вказаного в п. 2.5. кредитного договору, яким передбачено, що при не виконанні графіка погашення ліміту у зазначений строк, починаючи з наступного дня після дати закінчення строку дії ліміту, сума зменшення ліміту вважається простроченою.

Пунктом 2.7. кредитного договору передбачено, що розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 4.2.1. кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії за фактичний строк користування кредитом, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором.

Позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду відповідач свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконав.

Згідно з п. 4.2.4. кредитного договору зазначено, що у період даного договору позичальник зобов'язується направляти на поточний рахунок у банку не менше 65,0% надходження від господарської діяльності. Також у відповідності до п. 4.2.17. кредитного договору у період дії даного договору позичальник зобов'язується надавати відповідну інформацію у встановлений строк. Але, відповідачем не були виконані зобов'язання, передбачені п. 4.2.4 та п. 4.2.17 кредитного договору.

Позивач зазначає, що на момент звернення до суду відповідачем грошові кошти за користування кредитом позивачу не сплачені, не вчинено жодних дій щодо врегулювання питання погашення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, позичальник (відповідач) не виконав умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основної суми кредиту, порушив графік зменшення ліміту кредитної заборгованості. У зв'язку з чим, заборгованість відповідача по погашенню тіла кредиту складає 4 650 600грн.

Вищенаведена сума заборгованості 4 650 600,00 грн. відповідає фактичним обставинам справи, відповідачем не заперечується і не спростована.

Згідно з п.6.2 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки у розмірі подвійної відсоткової ставки, що встановлена п. 1.1.3 кредитного договору від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. У зв'язку з чим, позивач нарахував відповідачу 994539,26 грн. відсотків за користування кредитом на прострочену суму кредиту.

Також, у зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплати відсотків, позивачем нарахована відповідачу пеня в сумі 297 388,42 грн.

Частиною 1 ст.1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає про те, що фіксована процентна ставка за користування кредитом відповідно до п. 1.1.3 кредитного договору була встановлена в розмірі 20% річних і сторонами не врегульовано питання збільшення процентної ставки у відповідності до п. 5.1 кредитного договору. Відповідач стверджує, що Кредитними договором передбачено фіксовану процентну ставку, яка в односторонньому порядку змінена позивачем, що суперечить чинному законодавству.

Однак, як вбачається зі змісту п.6.2 кредитного договору подвійний розмір відсоткової ставки на прострочену суму кредиту погоджений сторонами, що не потребує додаткового узгодження. Зокрема, відповідач, підписавши кредитний договір погодився, що в разі прострочення повернення чергового платежу кредитних коштів, на відповідну суму позивач має право нарахувати відсотки в подвійному розмірі.

Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвійної процентної ставки, що встановлена в п. 1.1.3 цього договору, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Пунктом 1.1.3 кредитного договору передбачено нарахування за користування кредитом - 20% відсотків річних. Таким чином, виходячи з положень п.п. 1.1.3, 6.2 договору, у разі порушення строків погашення заборгованості нараховуються відсотки у розмірі 40 % річних від суми простроченої заборгованості.

Як визначено ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, з огляду на норму ч. 2 ст. 1048 Цивільного кодексу України та п.2.7. кредитного договору, яким передбачено, що розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що передбачене п. 6.2 кредитного договору нарахування 40% відсотків річних від суми несвоєчасно повернутої частини кредитних коштів є неустойкою за неналежне виконання зобов'язання.

Оскільки проценти є платою за користування кредитними коштами і в разі прострочення повернення кредитних коштів користування такими коштами триває і підлягає оплаті до повного повернення кредиту, сторони в п. 6.2 кредитного договору погодили інший розмір процентів за користування простроченими кредитними коштами. Відповідний розмір процентів за користування простроченою частиною кредиту погоджено сторонами в кредитному договорі, що не потребує додаткового узгодження.

Також, відповідач, стверджуючи, що 40% процентна ставка за користування кредитом є іншим розміром процентів, визначених ст. 625 Цивільного кодексу України та має характер неустойки, просив зменшити відповідні суми, як неустойку. Також, в процесі розгляду справи місцевим господарським судом відповідач заявив клопотання про застосування спеціального строку давності для стягнення неустойки.

Однак, місцевий господарський суд обгрунтовано зазначив про те, що проценти за користування кредитом не відносяться до неустойки і не є процентами, що передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку позивача заборгованість з повернення кредитних коштів в розмірі фактично неповернутої суми 4650000 грн. обрахована позивачем з 30.12.2014 року і за фактичне користування відповідними кредитними коштами, строк повернення яких прострочено, а тому у відповідності до п. 6.2. кредитного договору позивачем обгрунтовано нараховано проценти в розмірі подвійної фіксованої процентної ставки, що складає 994539,26 грн.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення пені місцевий господарський суд зазначає про те, що заявлена в позові пеня в сумі 297 388,42 грн. нарахована починаючи з 26.02.2014 року по 23.06.2016 року в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на прострочені суми сплати процентів, що передбачено п. 6.4. кредитного договору, що відповідає вимогам законодавства та обставинам справи. Враховуючи заявлене відповідачем клопотання (у відзиві) про застосування строку спеціальної річної позовної давності до вимоги про стягнення неустойки, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню за період в межах одного року, що передував зверненню до суду. Зокрема, як зазначає суд, позов подано до суду згідно штампу на конверті, в якому надійшла позовна заява, 04.07.2016 року, відповідно стягненню підлягає пеня нарахована за період з 04.07.2015 року, що складає 271727,46 грн. В решті вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

З таким висновком судова колегія не погоджується з огляду на наступне.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок.

Виходячи із змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано, а нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Таким чином, станом на дату подання позову 04.07.2016р. (згідно штампу поштового відділення на конверті, в якому направлялась позовна заява до суду) сплинув строк позовної давності ( строк сплати кредиту 23.02.2014р.) передбачений ст.258 ЦК України, а тому, з урахуванням заяви відповідача (у відзиві) про застосування строку спеціальної річної позовної давності до вимоги про стягнення неустойки, в задоволенні позовних вимог про стягнення пені (неустойки) слід відмовити повністю.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 22.09.16р підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.09.16р. у справі №911/2153/16 змінити, резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Чайка" (08330, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Дударків, вул. Гоголя, 62а) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" (01135, м. Київ, вул. Чорновола В'ячеслава, 25, код 36470620) 4 650 000,00 грн. заборгованості по кредиту, 994 539,26 грн. заборгованості по відсоткам та 88 237грн. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" (01135, м. Київ, вул. Чорновола В'ячеслава, 25, код 36470620) на користь Державного підприємства "Чайка" (08330, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Дударків, вул. Гоголя, 62а) - 4092 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

3.Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Київської області.

4. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2153/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

О.М. Баранець