ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Справа № 911/3189/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс

до відповідачів ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп,

та до Приватного підприємця ОСОБА_2

про стягнення 13 815,47грн

Суддя C.І. Чонгова

Представники:

від позивача не зявився;

від відповідача 1 не зявився;

від відповідача 2 не зявився.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко - Тайс (далі ТОВ Компанія Ніко-Тайс) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп (далі ТОВ ПК Трейдсервісгруп), Приватного підприємця ОСОБА_2 (далі ПП ОСОБА_2В.)та просить суд:

- солідарно стягнути із ПП ОСОБА_2 та ТОВ ПК Трейдсервісгруп 101,30грн процентів;

- стягнути з ПП ОСОБА_2 2712,24грн процентів за користування товарним кредитом, 865,29грн збитків від інфляції, 1687,73грн пені, 6162,29 процентів за користування чужими грошовими коштами.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем ПП ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК020409/4 від 02.04.2009, укладеним між ним та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Корпорація Агросинтез щодо здійснення оплати за поставлений товар. При цьому, кредитор у відповідному зобовязанні ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Корпорація Агросинтез замінений на ТОВ Компанія Ніко-Тайс згідно угоди №15-11/12-60 від 15.11.2012, а виконання зобовязань ПП ОСОБА_2 забезпечено порукою ТОВ ПК Трейдсервісгруп згідно договору поруки №21-11-2012-104 від 21.11.2012 в частині виплати процентів, збитків від інфляції та пені.

Відповідач у справі ТОВ ПК Трейдсервісгруп документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Відповідач у справі ПП ОСОБА_2 документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги, так позивачем 28.11.2016 подано заяву про збільшення позовних вимог, так позивач просить стягнути 13815,47грн, а саме:

- солідарно стягнути із ПП ОСОБА_2 та ТОВ ПК Трейдсервісгруп 131,25грн процентів;

- стягнути з ПП ОСОБА_2 2757,12грн процентів за користування товарним кредитом, 965,85грн збитків від інфляції, 2101,19грн пені, 7860,06грн процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідна заява прийнята судом до розгляду, оскільки, в силу ст.22 ГПК України, право на збільшення або зменшення позовних вимог є процесуальним правом позивача, яке може бути ним реалізовано у будь-який час до прийняття рішення по суті.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2009 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Корпорація Агросинтез (постачальник) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (відповідач 2, покупець) було укладено договір поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 (договір).

Як встановлено під час розгляду справи, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.06.2011 у справі №5024/470/2011 встановлено факт поставки відповідачу товару на суму 79022,94грн та факт допущення відповідачем ОСОБА_2 порушення строку виконання зобовязання з оплати поставлений товар, (а.с.24-26, зворот).

Так, відповідно до вищевказаної постанови присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ Корпорація Агросинтез 2622,94грн основного боргу, 4027,02грнінфляційних, 5247,59грн пені, 5000,00грн штрафу, 373,04грн держмита, 58,37грн витрат на ІТЗ судового процессу, в іншій частині позову відмовити.

Вказана постанова апеляційного суду, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 20.11.2011.

Крім того, апеляціною та касаціною інстанціями вказано, що договором від 02.04.2009 розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлений, а посилання позивача ТОВ Корпорація Агросинтез на те, що розмір процентів встановлений специфікацією №1 від 02.04.2009, яка є невідємною частиною договору, є безпідставним, оскільки специфікацією встановлювалась річна процентна ставка по товарному кредиту, а не за користування чужими грошовими коштами, що не є тотожним, тому підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні, у звязку з чим постановою від 21.06.2011 у справі №5024/470/2011 відмовлено у вимогах про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.

В силу ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, відповідні факти, встановлені вказаними рішеннями судів, не потребують доведення у даній справі. Отже, посилання позивача у цій частині вимог на практику судів є безпідставними, надуманими, у звязку з чим не приймаються судом до уваги.

Як вбачається з постанови державного виконавця від 28.05.2012 у виконавчому провадженні ВП №31329606 рішення суду у справі №5024/470/2011 виконано ОСОБА_2 28.05.2012, у звязку з чим виконавче провадження закінчено (а.с.28).

15.11.2012 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Корпорація Агросинтез (первісний кредитор) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс (новий кредитор) було укладено угоду № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), за умовами якої сторони дійшли згоди, що первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання приватним підприємцем ОСОБА_2 (боржник, відповідач 2) зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 3% річних, інфляційних втрат, відсотків за користування товарним кредитом, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009 (п. 1.1. угоди в редакції додаткової угоди № 1 від 01.08.2014).

Згідно з п. 1.2. угоди (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.08.2014) новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, інфляційних втрат, 3% річних, відсотків за користування товарним кредитом за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання боржником грошового зобов'язання) згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009.

Згідно з п. 2.4. угоди (в редакції додаткової угоди № 1 від 01.08.2014) з моменту укладення даної угоди новий кредитор наділяється всіма правами первісного кредитора, що випливають із умов договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009, по відношенню до боржника щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, інфляційних втрат, 3% річних, відсотків за користування товарним кредитом, у зв'язку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009.

Згідно з п. 4.3. угоди первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про поступку права вимоги.

Відповідно до п. 6.1. угоди угода набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за угодою.

15.11.2012 р. первісний кредитор за актом прийому-передачі документів передав новому кредитору передбачені п. 4.1. угоди документи, що підтверджують права вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, право вимоги первісного кредитора до відповідача 2 було передано позивачеві 15.11.2012.

21.11.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп (поручитель, відповідач 1) та товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс (кредитор, позивач) укладено договір поруки № 21-11-2012-104, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ПП ОСОБА_2 щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру 3% річних у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору купівлі-продажу та угоди, передбаченими ст. 2 договору.

Згідно з п.п. 2.1., 3.1. договору поруки під основним договором в договорі розуміють угоду № 15-11/12-60 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012, укладену згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру 3% річних у сумі 1000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Пунктом 6.1. договору поруки передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Позивач звернувся до відповідача 1 з вимогою № 27-104/11 від 27.11.2012, в якій просив відповідача 1 виконати зобов'язання відповідно до договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012, яка 29.11.2012 була отримана директором товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп ОСОБА_3, що підтверджується його підписом на вказаній вимозі.

03.12.2012 відповідач 1 звернувся до позивача з відповіддю на вимогу вих. № 104, в якій повідомив позивача, що зобов'язання за договором поруки 21-11-2012-104 від 21.11.2012 будуть виконані в строк до 31.10.2014.

Проте, станом на момент прийняття рішення ні відповідачем 1, ні відповідачем 2 заборгованість по сплаті 3% річних, нарахованих на суму заборгованості зі сплати курсової різниці, сплачена не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено господарським судом, до позивача згідно угоди № 15-11/12-60 від 15.11.2012 про заміну кредитора у зобов'язанні та договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012 перейшло право вимоги до відповідачів, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем 2 договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Рішенням господарського суду Київської області від 21.10.2014 у справі №911/4119/14, у звязку з неналежним виконанням відповідачем 2 своїх зобовязань перед ТОВ Корпорація Агросинтез, позовні вимоги ТОВ Компанія Ніко-Тайс,до якого від ТОВ Корпорація Агросинтез перейшло право вимоги, до ТОВ ПК Трейдсервісгруп та ПП ОСОБА_2 про стягнення 2515,22грн заборгованості (дооцінки вартості товару) задоволено повністю (а.с.33-37, зворот).

Як вбачається з рішення господарського суду Київської області від 14.04.2015 у справі №911/804/15 (а.с.38-42, зворот), у звязку з неналежним виконанням відповідачем 2 своїх зобовязань перед ТОВ Корпорація Агросинтез, ТОВ Компанія Ніко-Тайс звернулась до суду з позовом про стягнення з до ТОВ ПК Трейдсервісгруп та ПП ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів 349,11грн 3% річних та стягнення з ПП ОСОБА_2 754,56грн штрафу, 1035,13грн втрат від інфляції, 2091,38грн пені та 2250,40грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням суду від 14.04.2015 у справі №911/804/15 позовні вимоги ТОВ Компанія Ніко-Тайс задоволено частково.

У звязку з, неналежним виконанням відповідачів своїх зобовязань, щодо були предметом розгляду справ господарського суду Київської області №911/4119/14 та №911/804/15 позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи на те, що відповідачами кошти з моменту винесення рішення у справі №911/804/15 не сплачувались та просить суд (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог):

- солідарно стягнути із ПП ОСОБА_2 та ТОВ ПК Трейдсервісгруп 131,25грн 3% річних;

- стягнути з ПП ОСОБА_2 2757,12грн процентів за користування товарним кредитом, 965,85грн збитків від інфляції, 2101,19грн пені, 7860,06грн процентів за користування чужими грошовими коштами.

Що нараховані з 14.03.2015 (тобто після заявлення вимог у справі №911/804/15) по 26.11.2016.

Щодо нарахування позивачем відсотків за користування товарним кредитом в сумі 2757,12грн, суд зазначає наступне.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок вказаних вище нарахувань, сума відсотків вже нарахована позивачем і увійшла у заборгованість при розгляді справи №5024/470/2011.

При винесені постанови Одеським апеляційним господарським судом було встановлено, що відповідач 2 (у даній справі) сплачував борг, а також судом встановлено, що станом на 12.09.2010 решта боргу складала 3000,00грн.

У подальшому, як встановлено вищевказаним судовим актом у справі №5024/470/2011, позивачем станом на 10.12.2010 була зазначена заборгованість у сумі 4322,94грн, яка була стягнута судом. Позивач, у даній справі не зазначив з яких нарахувань складалися суми в його розрахунку.

Отже, сума процентів за користування товарним кредитом має бути нарахована на прострочену суму боргу, яка станом на 12.09.2010 становила 3000,00грн, про що зазначено у справі №5024/470/2011.

Таким чином за розрахунком суду, розмір процентів за користування товарним кредитом становить 804,65грн, а саме: за період з 12.09.2010 по 09.06.2011 на борг в розмірі 3000,00грн в сумі 111,37грн, за період з 10.06.2011 по 27.05.2012 на борг в розмірі 2622,94грн в сумі 126,84грн, та за період з 28.05.2012 по 26.11.2016 на борг в розмірі 2512,22грн в сумі 566,44грн.

Розрахунок інших періодів на інші нарахування процентів за користування товарним кредитом, позивачем у даній справі документально не підтверджений.

За вказаних обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування товарним кредитом підлягають задоволенню в сумі 804,65грн, вимоги про стягнення 1952,74грн процентів за користування товарним кредитом задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення 7860,06грн процентів за користування чужими грошовими коштами, та суд зазначає наступне.

Як встановлено в постанові Одеського апеляційного господарського суду у справі №5024/470/2011 та я висновком якого погодився Вищий господарський суд України, про те, що позивачем була заявлена вимога про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 94929,10 грн. на підставі п.8.4. договору, ст. 536 Цивільного кодексу України. Відповідно до п.8.4. договору сторони домовились, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договором розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлений, а посилання позивача на те, що розмір процентів встановлений специфікацією №1 від 02.04.2009 р., яка є невідємною частиною договору, є безпідставним, оскільки специфікацією встановлювалась річна процентна ставка по товарному кредиту, а не за користування чужими грошовими коштами, що не є тотожним, тому підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні, а тому підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні. У звязку з наведеним судом апеляційної інстанції було частково відмовлено в позові, зокрема, в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами. Як вже зазначалось, Вищий господарський суд України погодився з таким висновком апеляційного суду, визнавши безпідставним нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК020409/4 від 02.04.2009.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ч. 2 ст. 35 цього ж Кодексу факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, судами апеляційної та касаційної інстанції вже була надана правова оцінка обставині, на якій ґрунтуються вимоги позивача та було відмовлено в задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами з підстав необґрунтованості, що має преюдиційне значення для даної справи.

У звязку з чим, суд відмовляє позивачу у вимозі про стягнення з відповідача 2 у даній справі 7860,06грн процентів за користування чужими грошовими коштами.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2 втрат від інфляції в розмірі 965,85грн та про стягнення з відповідачів солідарно 131,25грн 3% річних, що заявлені позивачем за період з 14.03.2015 по 26.11.2016 на заборгованість з дооцінки вартості товару в розмірі 2515,22грн, що встановлена рішенням суду у справі №911/4119/14.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що за розрахунком суду, розмір 3% річних складає 129,00грн, в розмір втрат від інфляції становить 1116,84грн.

За вказаних обставин, вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 131,25грн 3% річних підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 129,00грн, в задоволенні вимог про солідарне стягнення з відповідачів 2,25грн 3% річних суд відмовляє.

Вимога про стягнення з відповідача 965,85грн підлягає задоволенню в заявленому позивачем обсязі, оскільки у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2 101,19грн пені.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з пп. 8.2.3.. договору поставки за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05% від простроченої суми грошового зобовязання за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості договору за кожен факт порушення терміну платежу.

В пункті 8.5. договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобовязань за договором здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цих вимогах складає 3 роки.

Тобто, сторони скористалися наданим їм ст. 232 ГК України правом та збільшили період нарахування пені за прострочення оплати відповідачем-2 товару, отриманого на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009.

Крім того, наданий позивачем розрахунок пені здійснений з урахуванням положень ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Так, за розрахунком суду, розмірі пені за період з 14.03.2015 по 26.11.2016 на заборгованість з дооцінки в розмірі 2512,22грн становить 1919,46грн, таким чином розмір пені, що підлягає задоволенню становить 1919,46грн, в задоволенні вимог про стягнення 181,73грн пені суд відмовляє.

Крім того, позивач просить суд солідарно стягнути із відповідача 1 та відповідача 2 адвокатські витрати у сумі 800,00грн на підставі договору № 04-05/2016 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 04.05.2016.

На підтвердження факту отримання послуг адвоката позивачем надано суду, зокрема, договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 04-05/2016 від 04.05.2016, акт прийому-передачі документів від 04.05.2016, акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 15.07.2016, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009 та платіжне доручення № 90 від 27.05.2016. на суму 800,00грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України № 7 від 21.02.2013 передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України № 7 від 21.02.2013).

Як вже зазначалось вище, 04.05.2016 між позивачем (замовник) та адвокатом ОСОБА_4 (виконавець) був укладений договір № 04-05-2016 про надання адвокатських послуг (правової допомоги). Відповідно до умов цього договору виконавець зобов'язується надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником та ПП Романенко ОСОБА_5 та ТОВ ПК Трейдсервісгруп (боржники), які виникли на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009, угоди № 15-11/12-160 про заміну кредитора у зобов'язанні від 15.11.2012 та на підставі договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012, надання консультацій з приводу можливого та законодавчо доцільного стягнення із боржників обрахованого, відповідно до норм чинного законодавства України, розміру пені, штрафу, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3% річних та інфляційних втрат, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржниками перед замовником зобов'язання щодо договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК020409/4 від 02.04.2009, угоди № 15-11/12-160 про заміну кредитора у зобов'язанні від 15.11.2012 та на підставі договору поруки № 21-11-2012-104 від 21.11.2012, консультації з питань практичного застосування норм цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовки та написання від імені замовника до господарського суду відповідної позовної заяви, представництві інтересів замовника у суді під час розгляду судової справи за поданим позовом, здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обов'язків виконавця за даним договором (п. 1.1. договору).

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що вартість виконання передбачених договором комплексу правових послуг та робіт визначається в актах здачі-прийняття виконаних правових послуг та робіт, виходячи із вартості однієї години роботи виконавця, котра складає 50,00грн.

Відповідно до п. 3.2. договору замовник зобовязується вартість наданих послуг та робіт сплачувати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 10 днів із моменту підписання договору, проте не пізніше ніж в строк до 31.03.2016.

Розрахунки за цим договором здійснюється шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п.3.4. договору).

15.07.2016 позивачем та адвокатом ОСОБА_4 підписано акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги), відповідно до якого виконавець передав, а замовник прийняв виконані роботи та надані послуги за період з 04.05.2016 по 15.07.2016 загальною вартістю 800,00 грн. (16 годин).

Позивач сплатив адвокату ОСОБА_4 800,00грн, що підтверджується платіжним дорученням № 90 від 27.05.2016, яке наявне в матеріалах справи, та з якого вбачається, що одержувачем коштів є адвокат ОСОБА_4, призначення платежу: оплата за адвокатські послуги згідно договору № 04-05-2016 від 04.05.2016.

Враховуючи те, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження отримання послуг адвоката, то суд дійшов висновку, що вказані витрати позивача відносяться до судових витрат в розумінні ст. 44 ГПК України, разом з тим, суд вважає, що розмір відповідних витрат є завищеним, оскільки спір у даній справі не є складним, розгляд такого спору здійснено за три судових засідання, тривалість яких у загальному розмірі складає півгодини, тому у позивача не було необхідності нести такі витрати та погоджуватись на таку їх вартість; позивач не був позбавлений можливості звернутись до іншого адвоката, вартість послуг якого є меншою у порівняно з вартістю послуг, визначених таким договором (також див. п.6.5 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7). Крім того, оскільки за результатами розгляду справи позовні вимоги задоволено частково, а сума оплати вказаних послуг позивачем є неспіврозмірною з ціною позову, то суд дійшов висновку, що вказані витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 221,14грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що витрати на оплату послуг адвоката підлягають солідарному відшкодуванню з відповідачів позивачу частково, а саме у розмірі 221,14грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів у сумі 380,92грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути солідарно з Приватного підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс 129,00грн 3% річних, 221,14грн витрат на оплату послуг адвоката, 380,92грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс 1919,46грн пені, 965,85грн інфляційних втрат, 804,65грн процентів за користування товарним кредитом.

4. В частині вимог до Приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення 1952,47грн процентів за користування товарним кредитом, 181,73грн пені та 7860,06грн процентів за користування чужими грошовими коштами відмовити.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано: 09.12.2016.

Суддя С.І. Чонгова