ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 рокуСправа № 912/3675/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/3675/16

за позовом: Кіровоградської митниці ДФС, м. Кропивницький

до відповідача: іноземного підприємства "Ліга", Кіровоградська область, Компаніївський район, смт. Компаніївка

про стягнення 523 022,81 грн.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1А, довіреність № 254/10/11-70/10 від 09.06.2016 р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 1 від 25.08.2016 р.

Кіровоградська митниця ДФС звернулась до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення на користь позивача несплачених витрат на зберігання товарів на складі митного органу в сумі 523 022,81 грн.

Згідно уточнення до позовної заяви від 11.11.2016 р. № 392/11-70-10-17, позивач просить стягнути витрати в сумі 523 022,81 грн. з іноземного підприємства "Ліга", із зазначенням платіжних реквізитів позивача (а.с. 83).

В обґрунтування пред'явленого позову позивач зазначає, що при зберіганні товарів на складі митного органу відповідно до митного законодавства відповідач (власник товарів) гарантував відшкодувати витрати за зберігання товарів на складі митного органу, однак, зазначене зобов'язання відповідачем виконано не було.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що:

- товар на складі митного органу був фактично відсутній з 20.09.2014 р., проте позивач продовжував виставляти рахунки на оплату;

- між позивачем як зберігачем та відповідачем як власником товару мав бути укладений договір зберігання, проте такий договір не укладався;

- позивачем не надано до суду жодного первинного документу, який би підтверджував витрати Кіровоградської митниці на зберігання товару відповідача (а.с. 43-47).

У письмових доповненнях до відзиву на позов, відповідач вказує на невідповідність розрахунку заборгованості позивача вимогам законодавства та стверджує, що до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем згідно договору № 82 та рішення про створення зони митного контролю № 90100/0247 неможливо застосувати положення наказу МФУ від 15.06.2012 р. № 731 (а.с. 111-113).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд встановив наступні обставини.

13.08.2014 р. іноземне підприємство "Ліга" (далі - ІП "Ліга") звернулось до позивача з листом за № 13/01-20, у якому просило дозволити організувати склад митниці на території свинокомплексу ІП "Ліга" (корпус карантину), розташованого за адресою: Кіровоградська область, Компаніївський район, смт. Компаніївка, вул. Кірова, 37, у зв'язку з необхідністю проходження карантину та отримання дозволів на митне оформлення свиней в кількості 332 шт., площа складу 332 кв.м. (а.с. 12).

У листі від 13.08.2014 р. № 13/03-20 відповідач просив дозволу у позивача на розміщення на складі митниці живого поголів'я свиней, що надходять згідно контракту № LIG0713IRL від 26.11.2013 р., інвойсів 07-08-2014 А від 07.08.2014 р., 07-08-2014 В від 07.08.2014 р. за адресою: Кіровоградська область, Компаніївський район, смт. Компаніївка, вул. Кірова, 37 на території свинокомплексу закритого типу ІП "Ліга". Розміщення вантажу очікується 14.08.2014 р. При цьому, відповідач гарантував позивачу здійснення оплати за зберігання на складі митниці (а.с. 11).

Відповідно до ч. 4 ст. 239 Митного кодексу України, товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі органу доходів і зборів, за рішенням керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов'язки, можуть передаватися органами доходів і зборів на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей Митного кодексу України таке зберігання вважається зберіганням на складі органу доходів і зборів.

На виконання вищезазначеної норми 14.08.2016 р. між ПП "Ліга" як Зберігачем та Кіровоградською митницею як Поклажодавцем укладено договір зберігання матеріальних цінностей № 82 (далі - Договір, а.с. 13-15), у відповідності до п.п. 1.1.-1.3. якого Зберігач приймає від Поклажодавця на зберігання в складському приміщенні матеріальні цінності (які знаходяться під митним контролем), вартість і кількість яких зазначено в Актах прийому-передачі на відповідальне зберігання, які є невід'ємною частиною цього Договору; Зберігач зобов'язується зберігати матеріальні цінності Поклажодавця за адресою: область Кіровоградська, район Компаніївський, смт. Компаніївка, вул. Кірова, 37; площа складського приміщення 332 кв.м., охорона здійснюється силами Зберігача; приймання-передача матеріальних цінностей здійснюється двосторонньою комісією та оформлюється актами прийому-передачі, які підписуються членами комісії двох сторін та є невід'ємною частиною Договору.

У п. 4.1. Договору сторони погодили, що за зберігання матеріальних цінностей Поклажодавець сплачує на розрахунковий рахунок Зберігача 0.25 грн. за 1. кв.м. за один місяць. Загальна вартість зберігання за місяць становить 83,00 грн. починаючи з 14.08.2014 р. Загальна сума Договору становить 380,19 грн.

Строк дії Договору встановлюється з 14.08.2014 р. по 31.12.2014 р. (п. 6.1. Договору).

Договір підписаний повноважними представниками Поклажодавця та Зберігача, скріплений круглими печатками сторін.

Згідно наказу в.о. начальника Кіровоградської митниці від 14.08.2014 р. № 54-аг, визначено складом Кіровоградської митниці крите приміщення у ПП "Ліга" згідно Договору в термін з 14.08.2014 р. до 31.12.2014 р., що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Компаніївський район, смт. Компаніївка, вул. Кірова, 37 (а.с. 17).

Рішенням Кіровоградської митниці від 14.08.2014 р. № 90100/0247 митним органом створено зону митного контролю: ПП "Ліга" Кіровоградська область, Компаніївський район, смт. Компаніївка, вул. Кірова, 37 з метою створення умов для здійснення митних формальностей при організації процедур зберігання товарів на складі Кіровоградської митниці, згідно наказу Кіровоградської митниці від 14.08.2014 р. № 54 аг та договору зберігання від 14.08.2014 р. № 82 (а.с. 32).

Зазначеним рішенням митного органу визначено, зокрема, що тип зони митного контролю (постійна/тимчасова) та строк, на який вона створюється: постійна, строк дії - до 31.12.2014 р.; межі зони митного контролю та засоби, які використовуються для позначення знаходяться в межах критого свинокомплексу. Загальна площа 332 кв.м. Межі складу позначені тимчасово встановленими на вході складу знаками - "Зона митного контролю" та "Customs control zone".

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: уніфікованої митної квитанції МД-1 серія КБ № 462175 від 14.08.2014 р., двосторонніх актів від 14.08.2014 р. прийому-передачі товарів на відповідальне зберігання договору від 14.08.2014 р. № 82 та прийняття - передавання товарів на склад Кіровоградської митниці від 14.08.2014 р. № 55, прибуткової накладної від 14.08.2014 р. № 55, а також митних декларацій від 18.09.2014 р. № 901050000/2014/009624 та № 90105000/2014/009625, товар (свинки GP породи Велика біла - 165 голів, Свинки GP породи Ландрас - 165 голів, кнури Термінальні породи П"єтрен - 2 голови, загальна кількість 332 голови) на загальну суму 4 903 538,38 грн. розміщено на складі Кіровоградської митниці Міндоходів та оформлено у митному відношенні (а.с. 16, 18- 22).

18.09.2014 р. на адресу позивача надійшло звернення ІП "ЛІГА" №02-3/21 про видачу зі складу митниці зазначеного вище товару (а.с. 23).

Однак, товар позивачем відповідачу не виданий, у зв'язку з несплатою відповідачем коштів, нарахованих Кіровоградською митницею відповідно до Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів, транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 15.06.2012 р. № 731 (далі - Порядок) та, з метою сплати яких Кіровоградською митницею виставлялись відповідачу рахунки від 19.09.2014 р. та від 22.09.2014 р. (а.с. 24-25).

За доводами позивача у судовому засіданні, саме з метою повернення зі складу митного органу товару його власнику та у відповідь на лист відповідача від 18.09.2014 р. позивачем виставлено відповідний рахунок на оплату відповідачем за зберігання товару на складі митного органу, а саме рахунок № 19/09 від 19.09.2014 р. на суму 155 914, 98 грн. та № 22/09 від 22.09.2014 р. на суму 172 232,46 грн.

Однак, відповідачем виставлені позивачем рахунки залишились не сплаченими, що не заперечує і відповідач.

А отже, визначені ст. 242 Митного кодексу України підстави для видачі власнику товару, що зберігається на складі митного органу, у позивача були відсутні.

Крім того, господарським судом також встановлено, що 09.10.2014 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 1700/03/11-70-05-64, у відповідності до якого просив, на підставі п. 2.5. Договору та вимог чинного законодавства, забезпечити вільний доступ працівникам Кіровоградської митниці та представнику експертної організації до переданих на зберігання матеріальних цінностей для проведення інвентаризації в період з 13.10.2014 р. по 24.10.2014 р. (а.с. 28).

Листом від 17.10.2014 р. № 1030-10 ІП "Ліга" відповіло позивачу, що імпортоване відповідачем майно (свині живі) розмитнені і перебувають поза межами митного контролю. У зв'язку з викладеним, ІП "Ліга" не може задовольнити прохання щодо проведення інвентаризації майна, яке на праві приватної власності належить підприємству (а.с. 29).

У зв'язку з тим, що відповідачем не було відшкодовано позивачу витрати за зберігання товару, посилаючись на п. 6 розділу 2 Порядку, позивач стверджує, що станом на 12.11.2014 р. розмір плати за зберігання на складі митниці живих свиней складає 523 022,81 грн. та надано до суду відповідний розрахунок боргу (а.с. 26).

Відповідач заперечив позовні вимоги, стверджуючи у письмовому відзиві, що 13.09.2014 р. головним державним інспектором ветеринарної медицини Компаніївського району ОСОБА_3 в присутності директора ІП "Ліга" ОСОБА_4 та головного лікаря ветеринарної медицини І.П. "Ліга" ОСОБА_5 складено акт про зняття карантину від 13.09.2014 р. (а.с. 48-49).

Відповідач стверджує, що станом на 18.09.2014 р. товар повністю розмитнено і відповідач звернувся до позивача з листом про надання дозволу на вивантаження товару, однак, відповіді не одержав. Натомість, підприємство отримало рахунок на оплату в сумі 155914,98 грн.

За доводами відповідача, у зв'язку з завершенням карантину та закінченням митного оформлення товару і не погодження з виставленим митницею рахунком, 19.09.2014 р. живих тварин в кількості 332 шт. було переведено на свинокомплекс власника товару в виробниче приміщення Центру Нуклеос-ферми, про що складено акт переведення живих тварин від 19.09.2014 р. (а.с. 50).

Однак, незважаючи на фактичну відсутність товару, позивач продовжував виставляти відповідачу рахунки і остання сума вже становила 523 022,81 грн.

Крім того відповідач стверджує, що позивачем, як Зберігачем та відповідачем, як власником товару, мав бути укладений договір зберігання (склад ІП "Ліга" вважався би "складом митного органу"), однак, такий договір не укладався.

До того ж, заявляє відповідач, в порушення вимог п. 5.1.1. розділу 2 Наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Порядку роботи складу митниці ДФС" від 30.05.2012 р. № 627, за яким завідуючий, приймаючи товари на склад митниці, в обов'язковому порядку складає довідку про розрахунковий об'єм займаної ними площі в двох примірниках, один із яких передається до підрозділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку митниці, другий - у разі розміщення товарів особами, які мають право розпоряджатися товарами, цим особам, а у випадках приймання товарів від посадових осіб митниці, які здійснили оформлення квитанції МД-1, - залишається на складі з товарами, позивачем така довідка не видавалася і власнику товару не передавалася.

До того ж, відповідач вважає непідтвердженим факт здійснення господарської операції зберігання, оскільки позивачем не надано до суду жодного первинного бухгалтерського документу, який би засвідчував факт її здійснення, як і не підтвердив наявності витрат позивача за зберігання товару відповідача, що мають бути відшкодовані останнім.

Господарський суд не погоджується з доводами відповідача, з огляду на наступне.

В силу вимог ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникнути, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Таким чином, обов'язок оплати витрат митного органу за зберігання належного відповідачу товару виникає з положень Митного кодексу України та умов Порядку.

Що ж до взаємних прав та обов'язків сторін, що виникли на підставі укладеного між сторонами Договору, господарський суд відзначає, що згідно акту від 14.08.2014 р. № 27, Поклажодавцем передано, а Зберігачем прийнято на зберігання товар, сторонами підписувались акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором, а Поклажодавцем належним чином виконувались зобов'язання з оплати послуг зберігання (а.с. 20, 33-38).

Господарський суд звертає увагу, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписувались сторонами і після фактичного, за твердженням відповідача, переведення тварин з обумовленого Договором місця зберігання, а позивач продовжував оплачувати зазначені послуги відповідача, що підтверджується відповідними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.09.2014 р. та від 20.10.2014 р., а також платіжними дорученнями від 30.09.2014 р. № 108, від 22.10.2014 р. № 113 (а.с. 35-38).

Крім того, господарський суд також зауважує, що у відповідності до рішення позивача про створення зони митного контролю від 14.08.2014 р. № 90100/0247, доступ у зону митного контролю (ЗМК) надається тільки посадовим особам митного органу, які безпосередньо беруть участь у здійсненні митних формальностей, посадовим особам органів державної влади, які здійснюють передбачені ч. 1 ст. 319 Митного кодексу України види контролю під час переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України та декларантам на час здійснення митними органами митних формальностей щодо товарів та транспортних засобів, які пред'являються ними для митного контролю. Допуск у ЗМК іншим особам надається митним органом, у зоні діяльності якого вона створена, з дотриманням вимог Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів. Посадові особи, яким надається доступ у ЗМК, можуть перебувати в ній тільки в межах, необхідних для виконання своїх прямих службових обов'язків. Такі посадові особи не повинні мати при собі товарів, вивезення або ввезення яких на тину територію України заборонено чи обмежено законодавством України. Митні формальності проводяться на території ЗМК за умови чіткого визначення її меж та наявності відповідних позначень.

З метою встановлення зони митного контролю межі складу, на якому зберігався товар, позначалися тимчасово встановленими на вході складу знаками - "Зона митного контролю" та "Customs control zone".

Пунктом 2.5. Договору передбачено, що Зберігач зобов'язаний забезпечити вільний доступ Поклажодавця до переданих на зберігання матеріальних цінностей.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідачем не допущено позивача для здійснення інвентаризації товару, що перебував на зберіганні ІП "Ліга" згідно Договору; всупереч вимогам, що висуваються до зони митного контролю, без надання згоди позивача здійснив переміщення товару.

З усних пояснень представника відповідача вбачається, що необхідність у вивантаженні товару 19.09.2014 р. зі складу митного органу була зумовлена біологічним фактором - ростом свиней та закінченням терміну карантину, що, згідно наданих відповідачем копій дублікатів ветеринарних свідоцтв, складав 30 днів (а.с. 68-69).

Разом з цим, умовами укладеного між сторонами Договору, передбачений обов'язок Зберігача - ІП "Ліга" негайно повідомити Поклажодавця про необхідність зміни умов зберігання матеріальних цінностей і отримати його відповідь (п. 5.1. Договору); у разі небезпеки втрати, нестачі бо пошкодження матеріальних цінностей Зберігач зобов'язаний змінити спосіб, місце та інші умови зберігання, не чекаючи відповіді Поклажодавця (пп. 5.1.1. Договору); у випадку встановлення недоцільності або неможливості подальшого зберігання матеріальних цінностей заінтересована сторона, протягом 3 місяців з моменту прийняття рішення, вносить пропозиції про дострокове припинення цього Договору (п. 6.23 Договору).

Однак, всупереч вимогам ст.ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано до суду належних доказів наявності небезпеки для тварин, що перебували на збереженні у відповідача або ж можливості їх втрати. Так само, відповідачем не надано до суду доказів звернення Зберігача до Поклажодавця з пропозицією про припинення або ж розірвання Договору.

Господарський суд зауважує, що надані відповідачем на підтвердження власних доводів акти зняття карантину та переведення тварин від 19.09.2014 р. не можуть бути прийняті господарським судом, як належні в розумінні вимог процесуального закону, оскільки підписані лише стороною відповідача, а отже односторонньо та особами, що не є учасниками відносин, що склались між сторонами. Як вбачається зі змісту зазначених документів, сторона позивача до їх складання та підписання залучена не була.

Крім того, зазначені вище акти взагалі не вказують на факт повернення товару ані зі зберігання митному органу, ані повернення митним органом товару його власнику.

Отже, господарському суду не надано належних доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України повернення відповідачем, як Зберігачем за Договором, позивачу, як Поклажодавцю, переданого на зберігання товару, що свідчить про фактичне знаходження товару на зберіганні на складі митного органу.

Відповідно до ст. 4 Митного кодексу України, органи доходів і зборів (митниця) є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну митну політику.

Главою 37 розділу 7 Митного кодексу України передбачено, що митниця здійснює зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення на складах органів доходів і зборів.

Згідно ч. 6 ст. 239 Митного Кодексу України витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у п.п. 1-5 ч.1 та у ч. 5 ст. 238 Митного кодексу України, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг.

Згідно пп. 2 п. 2 Розділу І Порядку, для розрахунку витрат за зберігання використовуються такі розрахункові одиниці використання складських приміщень, як кубічний метр, зокрема, при розміщенні живих тварин. Розрахунки об'єму здійснюються залежно від розмірів місця у складському приміщенні, відведеного для зберігання таких тварин.

Пунктом 3 Розділу ІІ Порядку визначено, що витрати відшкодовуються платником у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, установленим на дату їх внесення, у сумі, розрахованій митним органом відповідно до розмірів відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів та залежно від строку зберігання товарів і транспортних засобів.

У відповідності до п. 6 Розділу ІІ Порядку № 731 строк зберігання товарів і транспортних засобів на складі митного органу для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів і транспортних засобів на зберігання митним органом і до дня їх видачі зі складу митного органу власникам або вповноваженим особам.

Відповідно до п. 1 ст. 240 Митного кодексу України, проведення митного оформлення та отримання зі складу митниці майна можливе протягом 90 днів з дня розміщення майна на складі митниці.

Згідно наказу Міністерства фінансів України № 731 від 15.06.2012 р., яким затверджено "Розміри відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів" плата за товари в закритому сховищі (на складі) за кубічний метр (якщо товар зберігається не на піддонах) складає 1,0 євро за добу.

У відповідності до п. 9.8. Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 р. № 627, видача товарів та транспортних засобів комерційного призначення зі складу митниці здійснюється за умови подання документів, що засвідчують особу (повноваження особи). Крім того, залежно від підстави розміщення та мети видачі товарів і транспортних засобів комерційного призначення на склад митниці подаються, зокрема, документи, що підтверджують відшкодування витрат митниці на зберігання товарів і транспортних засобів на складі митниці.

Згідно п. 9.9. вищевказаного Порядку до документів, за якими видаються товари, транспортні засоби комерційного призначення зі складу митниці належать також: акт приймання-передавання та видаткова накладна.

Як встановлено господарським судом, датою фактичного розміщення товару на складі митниці є 14.08.2014 р., що підтверджується наявними в справі доказами, тому відповідно датою початку розрахунку відшкодування витрат за зберігання товару на складі митниці є 24.08.2014 р. (після 10-денного терміну) та, оскільки відповідачем не було надано ні позивачу, ні до суду доказів відшкодування витрат митниці на зберігання товару, а також доказів видачі позивачем зі зберігання товару, кінцевою датою зберігання позивачем визначено 12.11.2014 р. (включно), що складає 80 днів (діб) зберігання та не суперечить вимогам п. 1 ст. 240 Митного кодексу України.

На підставі викладеного, позивачем здійснено наступний розрахунок плати за зберігання, що підлягає відшкодуванню відповідачем: 80 днів х 332 куб.м. х 1 євро = 26 022,81 євро.

Відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 12.11.2014 р. курс євро до гривні складав 1 євро = 19,692124 грн. Таким чином, позивач стверджує, що стягненню з відповідача підлягає сума в розмірі 523 022,81 грн. (26560,00 х 19,692124 = 523 022,81 грн.).

Відповідач заперечив вимоги позивача в частині здійсненого останнім розрахунку заборгованості.

Так, відповідач стверджує, що для розрахунку витрат митниці за зберігання застосовуються такі розрахункові одиниці використання складських приміщень: кубічний метр - у разі об'єктивної неможливості розміщення товарів на піддонах, а також при розміщенні живих тварин розрахунки об'єму здійснюються залежно від розмірів місця у складському приміщенні, відведеному для зберігання тварин.

За твердженням відповідача, об'єм складського приміщення, відведеного для зберігання живих тварин склав фактично 896,3 куб.м., на підтвердження чого відповідачем у справі надано до суду відповідні докази (а.с. 125): 332 кв.м. (довжина х ширину = площа приміщення) х 2,70 м (висота приміщення), тоді як позивачем при здійсненні розрахунку в якості об'єму приміщення використовувалась площа приміщення складу, що суперечить вимогам законодавства.

Згідно пояснень, наданих позивачем 08.12.2016 р., при здійсненні розрахунку заборгованості митним органом за висоту приміщення взято 1 м, а не фактичну її величину (2,70 м), оскільки множення площі приміщення на фактичну його висоту значно збільшило б для відповідача вартість плати за зберігання (а.с. 126-129).

Господарським судом взято до уваги заперечення відповідача та здійснено власний розрахунок плати за зберігання, що підлягає відшкодуванню відповідачем, яка фактично дорівнює 1 412 161,60 грн.:

80 діб х 896,4 куб.м. х 1 євро = 71 712,00 євро;

71 712,00 євро х 19,692124 грн. = 1 412 161,60 грн.

Проте, оскільки зазначена сума перевищує заявлену до стягнення позивачем, позовні вимоги слід задовольнити, обмеживши суму витрат на зберігання, сумою яка пред'явлена до стягнення, а саме - 523 022,81 грн.

Відповідачем не надано до суду доказів сплати відшкодування зазначених витрат, а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, господарським судом враховано, що відповідач був обізнаний щодо умов Порядку, а також норм та вимог Митного кодексу стосовно сплати відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання, оскільки відповідач неодноразово зберігав товари на митному складі з подальшим відшкодуванням витрат за таке зберігання, що підтверджується наявними в справі відповідними доказами (а.с. 95-98).

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33-34, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України господарський суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з іноземного підприємства "Ліга" (27641, Кіровоградська область, смт. Компаніївка, вул. Калініна, 1Б, , рахунки в банківських установах не відомі) на користь Кіровоградської митниці ДФС (25013, м. Кіровоград, вул. Тореза, 27-б, , банк одержувача ГУДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 0026) витрати за зберігання товарів на складі митного органу в сумі 523 022,81 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 7 845,34 грн.

Наказ видати після набрання законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 13.12.2016 року.

Суддя Л.С. Вавренюк