РІШЕННЯ

"13" грудня 2016 р.Справа № 921/689/16-г/11

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М. розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС", вул. Закревського, 16, м.Київ

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бумеранг" вул. Бережанська, 47, м.Тернопіль

про cтягнення заборгованості в сумі 17 216,70 грн.

За участю представників сторін:

Позивача: Попович Я.П. - представник.

Відповідача: не з'явився

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС", вул. Закревського, 16, м.Київ звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бумеранг" вул. Бережанська, 47, м.Тернопіль про cтягнення заборгованості в сумі 17 216,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови договору поставки № 6541-21/2013 від 23 грудня 2013 року, а саме повністю не здійснено оплати за товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 7 492 грн. 36 коп., на яку нараховано 970 грн. 52 коп. -24 % річних, 362 грн. 38 коп. - інфляційних втрат та 8391,44 грн. пені .

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 03 листопада 2016 року порушено провадження по справі, розгляд справи призначено на 14 листопада 2016 року; зобов'язано відповідача подати в засідання документально обгрунтований відзив на позовну заяву.

В порядку статті 77 ГПК розгляд справи було відкладено до 29 листопада 2016 року та повторно зобов'язано відповідача подати документально обгрунтований відзив.

Ухвалою господарського суду від 29 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 13 грудня 2016 року ; зобов'язано сторони подати в засідання: Позивача: докази щодо часткової сплати заборгованості за поставлений товар (платіжні доручення, банківські виписки) з відмітками банку про здійснення операції; обгрунтований розрахунок пені по кожній накладній, по якій мало місце прострочення в оплаті із зазначенням періодів нарахування; відповідача: обгрунтований відзив на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання 13 грудня 2016 року прибув , надав докази щодо часткової сплати заборгованості за поставлений товар в сумі 650 грн. , разом з тим не надав обгрунтованого розрахунку пені по кожній накладній, по якій мало місце прострочення в оплаті із зазначенням періодів нарахування.

Відповідач відзив на позов не подав, уповноважений представник в судове засідання 13 грудня 2016 року, не з"явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Своїм правом на захист відповідач не скористався та не подав суду відзиву на позов, будь-яких заперечень чи спростувань позовних вимог.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

23 грудня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС" /надалі - Постачальник/ та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бумеранг" /надалі Покупець/ було укладено договір поставки № 6541-21/2013, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах визначених договором, поставити покопцю визначені договором запчастини та експлуатаційні матеріали, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його. (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.2.1.,2.2 договору погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни Товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантаження, що являються невід'ємними складовими договору. Без складання специфікацій; товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня від відтермінування включно.

Пунктами 2.3.1, 2.3.2. Договору передбачено, що поставка товару здійснюється за погодженням сторін на умовах: -EXW, склад Постачальника. Товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару покупцю на складі постачальника; - FCA Франко -перевізник. Товар переходить у власність Покупця з моменту передачі Товару постачальником перевізнику. Оплата послуг перевізника здійснюється постачальником за рахунок покупця.

На виконання умов договору позивачем за період з 27.04.2015р. по 11.03.2016 року було поставлено відповідачу товар на суму 13 751,34 грн.. що підтверджується накладними

- № SІ від 29.09.2015 року на суму 740,46 грн.;

- № SІ від 28.09.2015 року на суму 4688,58 грн.;

- № SІ від 02.10.2015 року на суму 2713,02 грн.

Відповідач в порушення умов договору здійснив оплату не в повному обсязі. Внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 7 492,36 грн.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами і у відповідності із ст. 11 цього кодексу - однією з підстав виникнення зобов'язань.

Так, між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання своїх договірних зобов'язань, позивачем поставлено на адресу Відповідача та передано уповноваженому представнику товар на загальну суму 8142, 06 грн. що підтверджується накладними № SІ від 29.09.2015 року на суму 740,46 грн.; № SІ від 28.09.2015 року на суму 4688,58 грн.; № SІ від 02.10.2015 року на суму 2713,02 грн., які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками.

Відповідач в порушення умов договору повністю не розрахувався за отриманий товар, у зв"язку з чим утворилась заборгованість в сумі 7 492,36 грн., що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Приймаючи до уваги наведене та беручи до уваги те, що всупереч умов договору № 6541-21/2013 від 23.12.2013р. та вимог діючого законодавства, свої зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару відповідач не виконав в повному обсязі, а тому суд визнає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар за договором в сумі 7 492,36 грн. правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Окрім того, позивач у позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов"язання 970 грн. 52 коп. -24 % річних, 362 грн. 38 коп. - інфляційних втрат та 8391,44 грн. пені .

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу.

Передбачене законом право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно п.5.3. Договору на підставі ст.. 625 ЦК сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання строком більше 30 календарних днів боржник, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 24 відсотки річних від простроченої суми.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 970 грн. 52 коп. - 24 % річних, нарахованих на суму заборгованості за кожен день прострочення оплати за період з 11.04.2016 року по 24.10.2016року (розрахунок 24% знаходиться в матеріалах справи).

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 362 грн. 38коп. - інфляційних втрат за період з 11.04.2016 року по 24.10.2016 року .

Розглянувши представлений розрахунок 24% річних та інфляційних втрат в період з 11.04.2016 року по 24.10.2016 р., суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 362 грн. 38 коп. - інфляційних втрат та 970 грн. 52 коп. - 24 % річних як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи, не суперечать чинному законодавству та неоспорені відповідачем .

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Згідно п. 5.2 Договору в разі прострочення платежу більше 3-х календарних днів постачальник має право вимагати від Покупця сплати пені у розмірі 0,5 від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 8391,44 грн. за період прострочення оплати з 15.03.2016 року по 24.10.2016 року згідно розрахунку.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Положення п. 6 ст. 232 ГК України відносно нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобов'язання в межах шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, застосовується до відповідних правовідносин у випадку, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З нарахуванням 8391 грн. 44 коп. пені за період з 15.03.2016 року по 24.10.2016 суд не погоджується, оскільки розрахунок виконаний позивачем без додержання вимог ч. 6 ст. 232 ГК та суперечить чинному законодавству, адже обчислення пені не здійснено з в межах шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано та перевищує подвійну облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.5 своєї постанови "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 №14 зазначив, що приписом ч. 6 ст. 232 ГК передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може буди передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобовязання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За змістом п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", у разі якщо розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, проте не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відтак, позивач мав право нараховувати пеню починаючи з першого дня прострочення боржника .

Ухвалою господарського суду від 29 листопада 2016 року від позивача суд витребував обгрунтований розрахунок пені по кожній накладній, по якій мало місце прострочення в оплаті із зазначенням періодів нарахування

Разом з тим, позивачем не були виконані вимоги суду, тому суд здійснив перерахунок заявлених вимог в частині пені, по кожній накладній, по якій мало місце прострочення в оплаті, в межах шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу) та в межах подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розрахунку суду обґрунтованою та такою що підлягає до задоволення є пеня в сумі 148,39 грн. (розрахунок знаходиться в матеріалах справи)

Відповідно до ст.ст. 33,43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На день розгляду справи докази погашення відповідачем заявлених позивачем вимог в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, а відповідачем в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростовано, господарський суд дійшов висновку, що позов нормативно та документально доведений, та підлягає до часткового задоволення в сумі 7 492 грн. 36 коп. основного боргу, 362 грн. 38 коп. - інфляційні нарахування, 970 грн. 52 коп. - 24 % річних, 148,39 грн. пені.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бумеранг", вул. Бережанська, 47, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 31602501 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС", вул. Закревського, 16, м. Київ, ідентифікаційний код 37141112 - 7 492 грн. 36 коп. сума основного боргу, 362 грн. 38 коп. - інфляційні нарахування, 970 грн. 52 коп. - 24 % річних , 148,39 грн. пені та 1378 грн. 00 коп. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. В решті частині позову відмовити.

4. На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання - 16 грудня 2016 року) через місцевий господарський суд.

Суддя А.М. Сидорук