РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа № 902/1255/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від скаржника: Очкуренко В.М. - представник за довіреністю 28.03.2016р. №20-22/132/20.3-03

від кредиторів: не з'явився

від арбітражного керуючого (ліквідатора): не з'явився

від боржника: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, м.Київ

на окрему ухвалу господарського суду Вінницької області

від 24.10.16 р. у справі № 902/1255/15 (суддя Тісецький С.С.)

за заявою Приватного підприємства "Нафтотрейдинг", м.Вінниця

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Окремою ухвалою господарського суду Вінницької області від 24.10.2016р. у справі №902/1255/15, зобов'язано начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів для усунення порушень вказаних в окремій ухвалі, зокрема, щодо належного та своєчасного виконання вимог суду у даній справі.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить окрему ухвалу господарського суду Вінницької області від 24.10.2016р. по справі №902/1255/15 скасувати.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- зазначає, що відповідно до реєстраційно-контрольної картки Міністерства юстиції України від 21.10.2016р. за №24269-0-32-16, ухвала господарського суду Вінницької області від 10.10.2016р. надійшла на адресу Міністерства юстиції України 21.10.2016р.. У той же час, відповідно до відмітки на вказаній картці зазначена ухвала передана для розгляду начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинському С.С. 25.10.2016р., після резолюції заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби Шкляра С.В. від 24.10.2016р., а також директора Департаменту ДВС Поліщука Д.В. від 25.10.2016р.;

- стверджує, що у зв'язку із несвоєчасним отриманням ухвали від 10.10.2016р., відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України був фізично позбавлений можливості виконати її належним чином до 24.10.2016р.;

- додає, що на виконання вказаних ухвал від 10.10.2016р. та 24.10.2016р. відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на адресу Господарського суду Вінницької області 04.11.2016р. за вих.№11370-0-30-16 надано відповідь;

- вважає, що відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України виконано ухвали господарського суду Вінницької області від 10.10.2016р. та 24.10.2016р. в частині надання письмових пояснень по суті скарги арбітражного керуючого від 16.09.2016р., а ненадання таких пояснень в строк до розгляду справи 24.10.2016р. відбулось із незалежних від відділу обставин.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.12.2016р. відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 13.12.2016р..

Представник скаржника в судовому засіданні 13.12.2016р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає ухвалу місцевого суду незаконною та необґрунтованою. Просить суд окрему ухвалу господарського суду Вінницької області від 24.10.2016р. у справі №902/1255/15 скасувати.

Інші учасники судового процесу не скористався правом подачі письмових відзивів на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Інші учасники судового процесу в судове засідання 13.12.2016р. не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 02.12.2016р. про прийняття апеляційної скарги до провадження направлена належним чином усім учасникам провадження у справі про банкрутство та повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується реєстром на відправку рекомендованої кореспонденції від 02.12.2016р..

При цьому, ухвалою суду від 02.12.2016р. про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду відсутніх представників учасників судового процесу, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

У відповідності до ч.4 ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/1255/15 за заявою Приватного підприємства "Нафтотрейдинг" про визнання банкрутом.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 17.09.2015р. порушено провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Нафтотрейдинг" (код 30836601), введено мораторій та призначено засідання на 01.10.2015р..

Постановою господарського суду Вінницької області від 09.10.2015р. у справі №902/1255/15 визнано боржника - Приватне підприємство "Нафтотрейдинг" (код ЄДРПОУ код 30836601) банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Василика Віталія Валентиновича.

В подальшому, 20.09.2016р. до господарського суду Вінницької області від арбітражного керуючого Василика В.В. надійшла скарга №16-79 від 16.09.2016р. (вх.№06-57/83/16 від 20.09.2016р.) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Ухвалою господарського суду Вінницької області у справі від 23.09.2016р. №902/1255/15 вказану скаргу призначено до розгляду на 10.10.2016р..

28.09.2016р. до канцелярії господарського суду Вінницької області надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Петрол Груп" б/н від 26.09.2016р. (вх.№06-52/8897/16 від 28.09.2016р.) про заміну кредитора у справі, в якому заявник просить замінити первісного кредитора у справі №902/1255/15 - Товариство з обмеженою відповідальністю "НК-Віфарт" на нового кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Петрол Груп".

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 03.10.2016р. у справі №902/1255/15 вказане клопотання призначено до розгляду на 10.10.2016р..

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 10.10.2016р. у справі №902/1255/15 розгляд скарги арбітражного керуючого Василику В.В. №16-79 від 16.09.2016р. (вх.№06-57/83/16 від 20.09.2016р.) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Петрол Груп" б/н від 26.09.2016р. (вх.№06-52/8897/16 від 28.09.2016р.) про заміну кредитора у справі відкладено на 24.10.2016р..

Як вже зазначалося, окремою ухвалою господарського суду Вінницької області від 24.10.2016р. у справі №902/1255/15 зобов'язано начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів для усунення порушень вказаних в окремі ухвалі, зокрема, щодо належного та своєчасного виконання вимог суду у даній справі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Господарським процесуальним кодексом України у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 4-1, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу, або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" особливостей.

Відповідно до ч.2 ст.4-1 ГПК України провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч.1 ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи про банкрутство.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання йог банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно з приписами ст.90 ГПК України господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу. Окрема ухвала надсилається відповідним підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, посадовим особам, які несуть відповідальність за ухилення від виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, в порядку та розмірі, передбачених частиною першою статті 119 цього Кодексу.

Окрема ухвала - засіб реагування господарського суду на виявленні під час судового розгляду порушення законності або суттєвих недоліків у діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, їх працівників чи посадових осіб.

Як визначено п.5.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18, в окремій ухвалі має бути зазначено закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його стаття, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Просте перерахування допущених порушень без зазначення конкретних норм чинного законодавства або перерахування норм права, порушення яких встановлено у судовому розгляді, є неприпустимим. Вказівки, що містяться в окремій ухвалі, повинні бути максимально конкретними і реальними для виконання.

При винесенні окремої ухвали слід враховувати, що вказівки щодо усунення порушень законності чи недоліків у діяльності підприємств і організацій не повинні виходити за межі компетенції господарського суду.

Таким чином, підставою для винесення окремої ухвали є встановлення судом при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліків в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу.

Відповідно до п.5.7 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18, окрема ухвала надсилається посадовій особі або органу, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені господарським судом недоліки чи порушення.

Як вже зазначалося, господарський суд Вінницької області оскаржуваною окремою ухвалою зобов'язав начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів для усунення порушень вказаних в окремі ухвалі, зокрема, щодо належного та своєчасного виконання вимог суду у даній справі, також зобов'язав про вжиті заходи повідомити господарський суд Вінницької області у місячний термін з дня отримання окремої ухвали, при наданні відповіді у листі зробити позначку "реагування на окрему ухвалу" та скерував вказану ухвалу Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (01001 м.Київ, вул.Городецького, 13).

При цьому, недоліками місцевий господарський суд визнав ненадання відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України документів, витребуваних ухвалами суду від 23.09.2016р. та від 10.10.2016р., а також ненаправлення у судові засідання 10.10.2016р. та 24.10.2016р. його повноважного представника.

Таким чином, як зазначено судом першої інстанції, наведене свідчить про порушення вимог процесуального законодавства, що призвело до відкладення розгляду скарги арбітражного керуючого Василика В.В. №16-79 від 16.09.2016р. (вх.№06-57/83/16 від 20.09.2016р.) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Проте такі висновки суду першої інстанції визнаються помилковими з огляду на таке. Згідно з приписами статей 42, 43 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України унормовані права та обов'язки сторін. За приписами наведеної норми сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до приписів ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. За приписами статті 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Отже, розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Водночас вказівки на дії, що їх повинні вчинити сторони, мають викладатись у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України в ухвалах господарського суду, які є обов'язковими до виконання.

У розумінні наведених приписів як зловживання процесуальними правами має розцінюватися, окрім іншого, неподання або несвоєчасне подання стороною у справі доказів з неповажних причин, що спрямоване на затягування судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно ухвал господарського суду Вінницької області у справі №902/1255/15 від 23.09.2016р., 10.10.2016, а також від 24.10.2016, відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України зобов'язано надати письмові пояснення по суті скарги арбітражного керуючого №16-79 від 16.09.2016р..

Згідно реєстраційно-контрольної картки Міністерства юстиції України від 21.10.2016 за №24269-0-32-16, долученої до матеріалів апеляційної скарги, ухвала господарського суду Вінницької області від 10.10.2016р. надійшла на адресу Міністерства юстиції України 21.10.2016р.. Слід також зазначити, що 22 - 23.10.2016р. були вихідними днями.

Водночас, відповідно до відмітки на вказаній картці зазначена ухвала передана для розгляду начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинському С.С. 25.10.2016р., після резолюції заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби Шкляра С.В. від 24.10.2016р., а також Директора Департамент ДВС Поліщука Д.В. від 25.10.2016р..

Наказом Міністерства юстиції України від 09.08.2015р. №1405/5 "Про затвердження Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України" затверджено таку Інструкцію.

У відповідності до п.2 ч.6 зазначеної Інструкції, зареєстровані документи передаються на розгляд керівництву Міністерства, визначеній відповідальній особі під підпис у журналі передачі кореспонденції із зазначенням часу отримання або особі, відповідальній за діловодство у структурному підрозділі, під підпис у реєстрі отримання документів або журналі передачі кореспонденції.

Відповідно до п.3 ч.6 Інструкції, керівники структурних підрозділів Міністерства забезпечують оперативний розгляд документів, доведення їх до виконавців у день їх надходження, контроль за строками та якісним виконанням документів по суті питань.

Враховуючи вище викладене, у зв'язку із несвоєчасним отриманням ухвали від 10.10.2016р., відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України був фізично позбавлений можливості виконати її належним чином до 24.10.2016р., тобто ненадання таких пояснень в строк до розгляду справи в судовому засіданні 24.10.2016р. відбулось із незалежних від нього обставин.

Як вказав скаржник у апеляційній скарзі, на виконання ухвал суду першої інстанції від 10.10.2016р. та 24.10.2016р. відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на адресу господарського суду Вінницької області 04.11.2016 за вих.№11370-0-30-16 надано відповідь.

Крім того, слід зазначити, що за загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Разом з тим, відповідно до приписів ст.38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Вказівки на дії, що їх повинні вчинити сторони, мають викладатись у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України в ухвалах господарського суду, які є обов'язковими до виконання.

У розумінні наведених приписів як зловживання процесуальними правами має розцінюватися, окрім іншого, неподання або несвоєчасне подання стороною у справі доказів з неповажних причин, що спрямоване на затягування судового процесу.

Водночас, і це вбачається з матеріалів справи, господарський суд не вимагав від відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та не зобов'язував його надати суду інші докази у справі на противагу/та або на підтвердження доводам скарги; не було заявлено клопотання про витребування цих доказів і заявником скарги у справі, натомість судом від арбітражного керуючого витребовувались відповідні оригінали документів, які ним додавались до скарги. Як вже зазначалося однією із засад судочинства є змагальність сторін (стаття 129 Конституції України, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України), яка, зокрема, проявляється в тому, що саме сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, що і було зроблено заявником скарги.

Відтак висновок господарського Вінницького області, викладений в окремій ухвалі від 24.10.2016р., щодо неналежного та своєчасного виконання вимог суду у даній справі та зокрема ненадання письмових пояснень по суті скарги свідчить про зловживання своїми правами визнається колегією суддів помилковим.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд відповідно до приписів ст.43 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Згідно п.п.10, 15 ч.1 ст.106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також окрема ухвала.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України підлягає задоволенню, а окрему ухвалу господарського суду Вінницької області від 24.10.2016р. у справі №902/1255/15, керуючись п.4 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, слід скасувати.

Керуючись ст.ст.101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, м.Київ - задоволити.

2. Окрему ухвалу господарського суду Вінницької області від 24.10.2016р. у справі №902/1255/15 скасувату.

3. Справу №902/1255/15 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.