ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016 р. Справа № 917/1626/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", вул. Лєскова, 9, м.Київ, 01011

до 1.Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_4

2. Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Данунц", в"їзд Білостоцький, 3, м.Харків, 61038

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, АДРЕСА_5;

2. ОСОБА_5, АДРЕСА_2;

3.Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (АДРЕСА_2)

про звільнення приміщення

Суддя Киричук О.А.

Представники:

від позивача: Скукіс М.В., дов. № 258/16 від 04.05.2016р.

від відповідачів: 1.не з'явився; 2.не з'явився; 3.не з'явився

від третіх осіб: 1.не з'явився; 2.не з'явився; 3.не з'явився

Розглядається позовна заява про звільнення приміщення в примусовому порядку нерухоме майно - будівлю пивного бару та магазину по продажу продовольчих та непродовольчих товарів, загальною площею 665,1 м. кв. за адресою: АДРЕСА_6, яку займають відповідачі.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Відповідачі, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, про що свідчать матеріали справи, відзиви на позов не надали, явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідачі зареєстровані за адресами, що зазначені позивачем у позові.

Треті особи пояснення по суті позову не надали.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Керуючись ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 (треті особи) з одного боку та AT «Райффайзен Банк Аваль» (позивач) з іншого, укладено договір іпотеки №010/08-1064, згідно якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно - будівлю пивного бару та магазину по продажу продовольчих непродовольчих товарів, загальною площею 665,1 м. кв., за адресою: АДРЕСА_6.

Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19.05.2016 року у Полтавській області м. Комсомольськ перейменовано в м. Горішні плавні.

У відповідності до п. 1.2. цього договору, Іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок заставленого майна.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають невиконані зобов'язання перед Банком згідно судового рішення, а тому Банк має право задовольнити грошові вимоги за рахунок примусової реалізації приміщення у АДРЕСА_6 через Державну виконавчу службу.

Згідно із п. 4.1.4. договору іпотеки, Іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом і т.д.).

Позивач стверджує, що йому стало відомо про перебування у вказаному приміщенні орендарів: ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Данунц», в підтвердження чого позивачем надані договори оренди нежитлових приміщень.

Згода на знаходження перелічених осіб позивачем не надавалася.

11.03.2016 року відповідачу ТОВ «Данунц» Банком направлено вимогу №140-11-00/8/390 від 11.03.2016 року про негайне звільнення приміщень у АДРЕСА_6.

18.04.2016 року відповідачам ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3 Банком направлено вимогу №140-11-0-00/8/615 від 18.04.2016 року про негайне звільнення приміщені у АДРЕСА_6.

За даними позивача, вказані вимоги не задоволені, у заставному приміщенні Продовжують перебувати сторонні особи.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вимогами про звільнення приміщення в примусовому порядку нерухоме майно - будівлю пивного бару та магазину по продажу продовольчих та непродовольчих товарів, загальною площею 665,1 м. кв. за адресою: АДРЕСА_6, яку займають відповідачі.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.345 ГК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 17 квітня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року, встановлено факт наявності заборгованості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором в сумі 288960,50 доларів США.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Про виконання вказаного рішення та погашення заборгованості треті особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - в процесі розгляду даної справи не повідомляли, твердження позивача про невиконання зобов"язань за кредитним договором в сумі 288960,50 доларів США не спростували.

Частиною 1 ст.546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.575 ЦК України окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Між ОСОБА_4, ОСОБА_5 (треті особи) з одного боку та AT «Райффайзен Банк Аваль» (позивач) з іншого, укладено договір іпотеки №010/08-1064, згідно якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно - будівлю пивного бару та магазину по продажу продовольчих непродовольчих товарів, загальною площею 665,1 м. кв., за адресою: АДРЕСА_6.

Згідно із ч. 2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

У ч. З ст. 9 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди Іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

З огляду на наведені норми та передбачення сторонами іпотечного договору у п. 4.1.4. договору іпотеки положення, що Іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом і т.д.), треті особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - мають право передати предмет іпотеки в оренду лише за наявності згоди заставодержателя.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», правочин щодо відчуження іпоотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Твердження позивача про відсутність його згоди на передачу предмету іпотеки відповідачам ні треті особи, ні відповідачі при розгляді даної справи не спростовували.

Факт передачі відповідачам майна за адресою: АДРЕСА_6 в оренду підтверджується договорами оренди, що укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 05.12.2013р., між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 30.10.2013р. (сторони при укладені договору зазначені в як фізичні особи підприємці) та між ОСОБА_2 та ТОВ "Данунц" від 01.05.2016р.

Доказів звільнення приміщення у АДРЕСА_6 на вимогу позивача відповідачі не надали.

За даних обставин, вимоги позивача про звільнення приміщення в примусовому порядку нерухоме майно - будівлю пивного бару та магазину по продажу продовольчих та непродовольчих товарів, загальною площею 665,1 м. кв. за адресою: АДРЕСА_6, яку займають відповідачі, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. і 29 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів по 459,33 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю "Данунц" задовольнити повністю.

2. Зобов"язати звільнити в примусовому порядку нерухоме майно - будівлю пивного бару та магазину по продажу продовольчих та непродовольчих товарів, загальною площею 665,1 м. кв., за адресою: АДРЕСА_6, яку займають фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (АДРЕСА_7, ІПН НОМЕР_1), фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2), Товариство з обмеженою відповідальністю «Данунц» (м. Харків, в'їзд Білостоцький, 3, ).

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_4 (код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", вул. Лєскова, 9, м.Київ, 01011 (код 14305909) 459,33 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", вул. Лєскова, 9, м.Київ, 01011 (код 14305909) 459,33 грн. витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Данунц", в"їзд Білостоцький, 3, м.Харків, 61038 (код 38277749) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", вул. Лєскова, 9, м.Київ, 01011 (код 14305909) 459,33 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.12.2016р.

Суддя Киричук О.А.