РІШЕННЯ

12 грудня 2016 року Справа № 913/1199/16

Провадження №6/913/1199/16

За позовом Приватного підприємства "ОСОБА_1 Спец- Запчастина", м. Київ,

до відповідача ОСОБА_2 господарства "Стимул 777", м. Кремінна Луганської області,

про стягнення 163 214 грн. 18 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1 дов. б/н від 10.11.2016, ОСОБА_3, дов. б/н від 10.11.2016,

ОСОБА_4, дов б/н від 10.11.2016;

від відповідача не прибув.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу №23 від 21.07.2014 в сумі 163 214 грн. 18 коп., в тому числі: борг в сумі 65 000 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 3 803 грн. 06 коп., інфляційні нарахування в сумі 39 652 грн. 06 коп., пеня в сумі 54 758 грн. 28 коп.,

Від представників позивача в судовому засіданні 12.12.2016 надійшли пояснення щодо ціни позову за №27 від 05.12.2016 за якими зазначено, що позивач не змінює розміру позовних вимог. Так, в клопотанні №26 від 18.11.2016 та додатку до нього наведений детальний розрахунок суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.11.2014 по 19.09.2016. В той же час, в позові інфляційні нараховані за період з 09.10.2014 по 19.09.2016 - починаючи з наступного дня виникнення заборгованості. Також від позивача надійшли розяснення від 12.12.2016 за якими зазначено, що рахунок на оплату та замовлення покупця в розумінні позивача є ідентичними документами.

17.07.2014 відповідачу було виставлено рахунок на оплату №1891 для ознайомлення. Після погодження з відповідачем був підписаний договір з уточненням всіх пунктів поставки товару. Комбайн поставлений фактично та зазначений у поданих документах є один і той же, при цьому, заперечень від ФГ «Стимул 777» з цього приводу не було.

Судом, надані представниками позивача документи прийняті до уваги та долучені до матеріалів справи.

Відповідач правом на участь свого представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Явка учасників процесу в судове засідання не визнавалася обовязковою.

В той же час, від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву за №228 від 06.12.2016 за яким останній повідомляє, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу №23 від 21.07.2014 на поставку сільськогосподарської техніки, а саме: комбайну зернозбирального б/у (+зернова жатка флокс+ кукурудзяна 6-рядна), серійний номер 9FW00552, країна виробник Німеччина, 2000 року випуску, загальна вартість якого згідно специфікації становить 765 600,00 грн. з графіком платежів до 28.07.2014 50% від суми; до 12.09.2014 50%.

Відповідачем за період з 01.08.2014 по 25.12.2014 проведені платежі на суму 765 000,00 грн.

08.10.2014 позивач поставив відповідачу вказаний комбайн на суму 830 000,00 грн. за видатковою накладною №1103 від 08.10.2014. При цьому, строки поставки комбайну були порушені та замість 12.09.2014 комбайн був поставлений 08.10.2014. Строк передачі комбайну позивачем був затриманий на 25 днів. Ціна комбайну була неправомірно завищена і відповідач із вказаною ціною не погоджується. Комбайн був поставлений некомплектний, в розібраному стані, у звязку з чим господарство понесло додаткові витрати на суму 228 591,35 грн., повязані із закупівлею запасних частин до вказаного комбайну.

Виходячи з наведеного, відповідач проти позову заперечує.

Представники позивача надали усні заперечення проти доводів відповідача за відзивом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 21.07.2014 між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки №23.

Відповідно до п. 4.1 договору та специфікації до нього, позивач поставив, а відповідач отримав комбайн зернозбиральний згідно видаткової накладної № 1103 від 08.10.2014 року вартістю 765 600,00 грн.

До моменту передачі комбайну відповідач частково оплатив його вартість у загальній сумі 520 000,00 грн., а також надав позивачу лист № 101 від 12.08.2014 за яким зазначив, що у звязку з тим, що на території Луганської області проводиться АТО, останній не має можливості розрахувати за техніку в повному обсязі.

Оскільки позивач виконав свої зобовязання, відповідно до п. 2.2 договору, з урахуванням збільшення курсової різниці долару США до гривні, вартість товару, за узгодженням сторін була визначена відкоригована в розмірі 830 000,00 грн. за видатковою накладною № 11103 від 08.10.2014 року.

В той же час, після отримання комбайну, відповідач також здійснив часткову оплату в сумі 245 000,00 грн., що з урахуванням передплати всього становить 765 000,00 грн.

Таким чином, заборгованість за отриманий товар складає 65 000,00 грн.

Окрім основного боргу позивачем до стягнення заявлена пеня, нарахована відповідно до п. 6.2 договору, а також 3% річних в сумі 3 803 грн. 06 коп., інфляційні нарахування в сумі 39 652 грн. 06 коп.

В обґрунтування вимог за позовом позивач посилається на умови договору №23 від 21.07.2014 р., ст.ст. 525,526,611,625,692 ЦК України та інші.

Відповідач за відзивом факт отримання комбайну підтверджує але проти позову заперечує.

Оцінивши матеріали справи та доводи представників сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

21.07.2014 р. між ПП «Агро-Спец-Запчастина» (продавець, позивач у справі) та ФГ «Стимул 777» (покупець, відповідач у справі) був укладений договір купівлі-продажу № 23, за умовами якого позивач зобовязався поставити та передати у власність відповідача відповідну продукцію сільськогосподарську техніку. Відповідач як покупець зобовязався прийняти та оплатити вартість товару відповідно до умов договору з відстрочкою платежу.

Згідно п. 1.2 договору найменування техніки, кількість, асортимент, характеристики та інші вимоги до продукції, яка підлягає поставці визначаються сторонами в специфікаціях до договору, які є його невідємною частиною.

Також між сторонами була підписана специфікація до договору на загальну вартість

техніки в розмірі 913 920,00 грн., в тому числі комбайн зернозбиральний (+зернова жатка флокс + кукурудзяна 6-рядна) серія номер 9FW0052, рік випуску 2000, caterpillar 460, Germany, строк поставки 12.09.2014, вартість з ПДВ 765 600,00 грн.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки та купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 2.1 договору сторони домовилися, що ціна за одиницю та загальна вартість техніки, а також еквівалент в валюті долару США по курсу НБУ до долару США на день підписання цього договору визначаються у специфікаціях до договору.

Згідно п. 2.2 договору визначено, що якщо курс долару США збільшується, то загальна сума за цим договором перераховується за узгодженою сторонами формулою.

При виставленні продавцем рахунку із застосуванням вказаної формули додаткового узгодження сторонами не потребує.

Згідно специфікації до договору вартість комбайна зернозбирального становила 765600,00 грн.

Згідно п. 3.1 договору покупець оплачує вартість техніки шляхом здійснення прямих банківських платежів на розрахунковий рахунок продавця. При цьому, платежі здійснюються в порядку 100% передплати, або перший платіж 50% від суми договору до 28.07.2014 р., другий платіж (кінцевий) 50% від суми договору до 12.09.2014 грн.

Відповідно до п. 4.1 продавець здійснює поставку та передачу техніки на умовах «Франко-склад» покупця за адресою Луганська область, м. Кремінна, в строки, визначені в специфікації цього договору, але тільки після здійснення покупцем всієї суми передплати у відповідності з цим договором та специфікаціями до нього.

Відповідно до п. 4.2 договору продавець повідомляє покупця про точну дату передачі техніки шляхом повідомлення факсом чи будь-яким іншим способом.

Згідно п. 4.3 договору в день передачі техніки представники сторін, уповноважені довіреностями чи іншими належним чином, проводять огляд техніки в місці, визначеному цим договором, та підписують акт прийому передачі техніки.

Відповідно до п. 4.4 договору акт прийому-передачі повинен обовязково містити дату підписання акту, посилання на документи, які встановлюють та підтверджують повноваження осіб, які підписують акт.

Відповідно до п. 5.1 право власності та ризики випадкового пошкодження техніки переродять до покупця з моменту підписання акту прийому-передачі техніки.

За поясненнями позивача, до укладення договору, позивачем відповідачу був складений та пред'явлений рахунок № 1891 від 17.07.2014 на суму 765 600,00 грн. вартість комбайну зернозбирального. При цьому, за доводами позивача, вказаний рахунок одночасно є і замовником покупця на відповідний товар.

З метою виконання умов договору, відповідач, згідно платіжних доручень № 1095 від 01.08.2014, № 1097 від 13.08.2014, № 1104 від 18.08.2014, № 1162 від 16.09.2014 здійснив часткову оплату за товар в загальній сумі 520 000,00 грн.

За доводами позивача, останнім, на виконання умов договору, відповідачу був поставлений комбайн зернозбиральний згідно видаткової накладної № 1103 від 08.10.2014 вартістю 830 000,00 грн. Вказаний комбайн був отриманий відповідачем, про що свідчить відповідна підпис його представника на накладній та печатка господарства.

В той же час, відповідач згідно платіжних доручень № 1279 від 28.10.2014, № 1319 від 19.112014, № 1351 від 04.12.2014, № 1370 від 11.12.2014, № 1392 від 25.12.2014 здійснив часткокву оплату отриманої техніки в загальній сумі 245 000,00.

З урахуванням вказаної суми та передплати, загальна сума сплачених відповідачем коштів становить 765 000,00 грн.

Оскільки сторонами, на момент передачі комбайну була відкоригована його вартість, яка становила 830 000,00, то з урахуванням здійснених відповідачем проплат, за останнім, за розрахунком позивача, на момент подачі позову утворилась заборгованість в сумі 65 000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі - продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами частини 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 662 ЦК України передбачений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити (назву документа, дату і місце складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Належним доказом фактичного передання товару є накладна, видаткова накладна, тощо, яка містить підпис уповноваженої особи про отримання товару, та довіреність уповноваженої особи на отримання товару, яка є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) на отримання товару.

Разом з цим, з урахуванням норм винного законодавства, відступ однією із сторін договору від визначених та погоджених його умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, без достатніх правових підстав, може мати наслідком порушення прав та інтересів іншої сторони такого договору.

В даному випадку позивачем, на виконання умов договору №23 від 21.07.2014 був поставлений комбайн зернозбиральний (+зернова жатка флокс+кукурудзяна 6-рядна) код CAT Lexion 460 код УКТЗЕД НОМЕР_1, а відповідачем вказаний комбайн був прийнятий, що підтверджується підписом голови ФГ «Стимул 777» та печаткою товариства на видатковій накладній №1103 від 08.10.2014 року. Крім цього, відповідачем, за відвизом визнаний факт поставки відповідного комбайну, поставка якого була передбачена специфікацією до договору. При цьому, акт прийому передачі, передбачений пунктами 4.3,4.4. договору між сторонами підписаний не був.

Разом з цим, виходячи з наведених вище норм чинного законодавства, суд вважає видаткову накладну № 1103 від 08.10.2014 належним доказом передачі відповідачу відповідної сільськогосподарської техніки.

В той же час, з матеріалів справи вбачається та підтверджено відповідачем, що останнім були порушені строки оплати товару, визначені договором, у звязку з чим і поставка, відповідно до п. 4.1 договору була здійснена лише після отримання всієї суми 50% передплати.

Так, за договором 50% оплати в повному обсязі відповідач повинен був здійснити до 28.07.2014, але фактично оплатив 16.09.2014, у звязку з чим товар був поставлений 08.10.2016 р., що не суперечить положенням договору. При цьому, в п. 4.1 договору сторонами не визначений конкретний строк поставки товару у рази затримки відповідачем перерахування передплати.

Виходячи з наведеного, з урахуванням пунктів 2.1,2.2,3.1,4.1 договору вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 65000,00 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за період жовтень 2014 року серпень 2016 року в сумі 39 652,06 грн. та 3% річних за період з 09.10.2014 р. по 19.09.2016 р. в сумі 3 803,84 грн. та пені в сумі 54 758,28 грн. за період з 09.10.2014по 19.09.2016 слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (див. постанову Вищого господарського суду України від 28.02.2012 № 5002-8/481-2011).

Тобто, зобовязання з оплати отриманого товару у відповідача виникло з моменту прийняття цього товару.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону, а також Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

В даному випадку, позивач поставив відповідачу певний товар, який останній отримав, але в повному обсязі не оплатив, у звязку з чим утворилась заборгованість в сумі 65 000 грн. 00 коп.

Згідно п. 1.7 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» зазначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від

того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Згідно п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» суд погоджується із розрахунком інфляційних здійснений позивачем. Разом з цим, 3% річних за вказаний позивачем період становлять 3800,00 грн.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд задовольняє позовні вимоги щодо інфляції в сумі 39 652,06, а щодо 3% річних в сумі 3 800,00 грн.

Разом з цим, за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню. Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231, ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно п. 6.2 договору сторони узгодили, що у випадку прострочення оплати за техніку покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вартості товару за кожний календарний день прострочення платежу по день повної оплати заборгованості включно.

Тобто, сторонами в договорі встановлений інший строк нарахування пені, ніж визначено нормами ГК України.

Відповідачем доказів оплати повної вартості товару не надано.

В той же час, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» суд встановив, що за заявлений позивачем період пеня становить 54 752,28 грн. (так розмір пені за період 18.12.2015 - 28.01.2016 становить 3 284,96 грн., а не 3 290,96 грн. як вказано позивачем),

Виходячи з цього, позовні вимоги щодо пені слід задовольнити частково в сумі 54 752,28 грн.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 65 000,00 грн., 3% річних в сумі 3 800,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 39 652,06 грн., пеню в сумі 54 752,28 грн. (всього 100 088,07 грн.) В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Виходячи з наведених обставин та враховуючи норми ст.ст. 32-34 ГПК України, відповідач не довів суду, що позивачем був поставлений не якісний та не комплектний товар.

При цьому, відповідно накладна головою господарства була підписана без зауважень.

У зв'язку з виклдаеним доводи відповідача за відзивом судом відхиляються.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно обґрунтовано заявлених та задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 господарства «Стимул 777», м. Кремінна Кремінського райфону Луганської області, вул. Обушенко, буд. 3, , на користь:

- Приватного підприємства «Агро-Спец-Запчастина», м. Київ, проспект Григоренка, буд. 3 «А» , , борг в сумі 65 000 грн., 00 коп., 3% річних в сумі 3 800 грн. 00 коп., інфляційні нарахування в сумі 39 652 грн. 06 коп., пеню в сумі 54 752 грн. 28 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 2 041 грн. 81 коп., видати наказ позивачу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 93 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення - 19.12.2016

Суддя Т.А. Василенко