КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа№ 925/987/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання - Бовсунівської Л.О.

представників сторін:

позивача - Макеєв В.М.

відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.09.2016 по справі №925/987/16 (судя Спаських Н.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Українська страхова група"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта"

про стягнення 16478,21 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.09.2016 по справі №925/987/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 13.12.2016.

05 грудня 2016 року представником відповідача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 13.12.2016 з'явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник відповідача повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду Черкаської області від 16.09.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

15.05.2012 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (Страховик) та ТОВ "Порше Лізинг Україна" (Страхувальник) укладено Додаток № 28-0199-0157/12/0209 від 15.05.2012 року до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 28-2828-0157 від 26.04.2011 року, предметом якого є страхування транспортного засобу "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2012 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу "Iveco", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено застрахований позивачем автомобіль "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.01.2013 року по справі №2601/24363/12 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

Згідно з рахунком №-1 від 20.07.2012 вартість відновлювального ремонту, пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля " Volkswagen Touareg NF " ( д. н. АА2162 МС ), становить 19771,33 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Страхового акту № ДККА-18782 року Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 16 478 гривень 21 копійка, що підтверджується платіжним дорученням № 8509 від 24.07.2012 року.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами ОСОБА_5 є працівником відповідача та на час ДТП перебував у трудових відносинах з останнім.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, саме відповідач як особа, працівник якої винний у спірній ДТП та на дату її вчинення виконував трудові обов'язки, має відшкодувати завдану його працівником шкоду.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Виходячи з приписів чинного законодавства, позивач, виплативши спірне страхове відшкодування, набув права вимоги до особи, винної у спірній ДТП, якою в даному випадку є саме відповідач.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що згідно з п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Враховуючи вищевикладене, позивач за власним вибором має право на звернення до суду як до відповідача (як роботодавця особи, винної у заподіянні збитків), так і до страховика цивільно-правова відповідальності осіб.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом. Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Місцевий господарський суд, з посиланням на постанови Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі N 6-2809ц15 та від 23 березня 2016 прийшов до вірного висновку, що, в залежності від обставин спорів та регулювання їх різними нормами чинного законодавства, строк позовної давності для звернення страховика до суду за захистом своїх прав може обраховуватися як з моменту настання страхового випадку, так і з моменту виплати страхового відшкодування.

Так, позивач до суду звернувся 19.08.2016, про що свідчить відмітка відділення зв'язку на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що ДТП сталося 19.07.2012, позивачем сплачено страхове відшкодування 24.07.2012, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського, що на момент звернення позивача до суду, строк позовної давності сплив при будь-якому способі обрахунку.

Посилання апелянта щодо переривання строку позовної давності, оскільки останній дізнався про те, що ОСОБА_5 є робітником відповідача лише в липні 2016 в цивільній справі №705/467/15, колегією суддів визнано безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 261, 264 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, попереднє звернення позивача до водія ОСОБА_5, як до одного з можливих боржників по відшкодуванню виплаченого страхового відшкодування, у даній конкретній справі не є підставою для переривання строку позовної давності. Крім того, пред'явлення до водія позову не може переривати позовну давність у спорах з іншими боржниками.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, тривалий час, що минув від дня зазначеної ДТП та неодноразові звернення позивача до суду (справа №910/5242/13, 910/12793/14, №705/467/15), а також зважаючи, що страхувальником, згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/7640958, є відповідач, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не доведено, що останній не міг раніше довідатись про особу, яка порушила його право.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" та скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 16.09.2016 по справі №925/987/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 16.09.2016 по справі №925/987/16 без змін.

2.Матеріали справи №925/987/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна