ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р.Справа № 916/2300/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Морщагіної Н.С.

суддів: Гладишевої Т.Я., Діброви Г.І.

секретар судового засідання: Бендерук Є.О.

за участю:

прокурора: Тунік В.М., посвідчення № 031409, дата видачі 19.01.2015;

представників сторін:

від Одеської міської ради: ОСОБА_1, довіреність № 129/исх-ГС від 22.06.2016;

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради: ОСОБА_2, довіреність № 01-36/20 від 21.01.2016;

від ПВНЗ «ОККТ «Сервер»: ОСОБА_3, довіреність № б/н від 16.09.2016;

в судовому засіданні присутня ОСОБА_4 керівник ПВНЗ «ОККТ «Сервер»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну заступника прокурора Одеської області

на ухвалу господарського суду Одеської області

від 07 листопада 2016 року

у справі №916/2300/16

за позовом: прокурора Одеської області в інтересах держави в особі територіальної громади м. Одеси

до відповідачів:

1) Одеської міської ради;

2) Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

3) Приватного вищого навчального закладу «Одеський коледж компютерних технологій «Сервер»;

про: визнання незаконним та скасування пункт рішення Одеської міської ради, визнання недійсним договору оренди

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року Перший заступник прокурора Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі територіальної громади до відповідачів, Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Приватного вищого навчального закладу «Одеський коледж компютерних технологій «Сервер», про визнання незаконним та скасування п.3 рішення Одеської міської ради № 476-VII від 16.03.2016 «Про встановлення розміру орендної плати» та про визнання недійсним п.2.2 нової редакції договору оренди нежитлового приміщення № 20/5 від 06.03.2006, укладеного між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Приватним вищим навчальним закладом «Одеський коледж компютерних технологій «Сервер».

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на незаконне встановлення Приватному вищому навчальному закладу «Одеський коледж компютерних технологій «Сервер» пільгових умов орендної плати, оскільки він є вищим навчальним закладом та, відповідно, не має право на таку пільгу.

Одеська міська рада позов не визнала, посилаючись як на відсутність у прокурора права звернення з таким позовом, так і на відсутність порушень діючого законодавства під час прийняття оскаржуваного рішення та укладання нової редакції договору, помилковість віднесення прокурором Відповідача-3 до вищих навчальних закладів.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради проти позову заперечив, посилаючись на прийняття оскаржуваного рішення з дотриманням чинного законодавства та укладання нової редакції договору оренди відповідно до вказаного рішення та в межах наданих повноважень.

Приватний вищий навчальний заклад «Одеський коледж компютерних технологій «Сервер» надав заперечення на позов, зазначивши, що не має статусу вищого навчального закладу, встановлення пільги не є порушенням чинного законодавства. Додатково зауважив на відсутності у прокурора права на подачу позову виходячи з чинної редакції Закону України «Про прокуратуру» та необхідність залишення позову без розгляду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.11.2016 позов прокурора на підставі п.1 ч.1 ст.81 ГПК України залишено без розгляду з мотивів невірного визначення прокурором у позовній заяві позивача (органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах), оскільки таким субєктом може бути виключно орган державної влади, місцевого самоврядування або інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено повноваження щодо захисту інтересів держави. Крім того, суд виходив й з недоведеності прокурором підстав для представництва інтересів держави, зазначивши, що конкретний інтерес держави в даному випадку фактично відсутній. В результаті задоволення позову держава не одержує ніякого матеріального чи нематеріального блага, тому що можливим вигодонабувачем може бути лише територіальна громада, а не держава. Натомість діюче законодавство не передбачає можливості прокурора звертатися до суду за захистом інтересів територіальних громад. Територіальні громади як безпосередньо, так і в особі органів місцевого самоврядування, не є частиною державної влади, оскільки можуть самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Не погодившись з ухвалою суду, заступник прокурора Одеської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати, справу передати господарському суду Одеської області для розгляду, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, зокрема, що відповідно до положень Конституції України, право комунальної власності територіальної громади захищається державою на рівних умовах з правом власності інших субєктів, кожне порушення закону щодо використання комунального майна є порушення інтересів держави. В позовній заяві прокурором наголошувалось на необхідності судового захисту інтересів держави. У даному випадку в якості позивача виступає не територіальна громада, а безпосередньо прокурор, що, в тому числі, узгоджується з положеннями п.2.10. постанови пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013 та ст. 29 ГПК України.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Представники відповідачів у судове засідання зявились, підтримали доводи, викладені у поданих відзивах на апеляційну скаргу, просили ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснена фіксація судового процесу технічними засобами, складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду - скасуванню, виходячи наступних підстав.

Статтею Конституції України (в редакції, чинній на момент звернення прокурора з позовом) встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються, зокрема, функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Питання участі прокурора в господарському процесі врегульовано ст.ст. 2, 29 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з абзацом четвертим частини першої та частиною другою статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. У позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Стаття 29 Господарського процесуального кодексу України визначає форми участі прокурора у розгляді справ в господарському процесі. Згідно з частиною першою вказаної статті прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб.

Прокурор вправі предявити позов в інтересах держави самостійно або в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

За змістом абзацу 2 статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор набуває статусу позивача за умови відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах або відсутності у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Оскаржуваною ухвалою місцевий господарський суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України та з посиланням на п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2013 №7 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» залишив позов без розгляду, оскільки прокурором неправильно визначено позивача, тобто орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Судова колегія зазначає про помилковість таких висновків суду, виходячи з наступного.

Дійсно, у вступній частині позову прокурор зазначив, що позов подано в інтересах держави в особі територіальної громади м. Одеси.

Водночас, оскільки суд прийняв позовну заяву до розгляду та порушив провадження у справі, останній повинен був зясувати питання щодо процесуального статусу прокурора за поданим ним позовом.

За змістом позовної заяви та в поданих 19.10.2016 місцевому господарському суду поясненнях по справі (а.с. 72-75), прокурором зазначено, що позов поданий ним як позивачем, враховуючи, що в даному випадку:

Одеська міська рада, як орган, що здійснює представництво інтересів територіальної громади, виступає відповідачем за позовною вимогою про визнання незаконним та скасування п.3 рішення Одеської міської ради № 476-VII від 16.03.2016 «Про встановлення розміру орендної плати».

Департамент комунальної власності, як орган, якому делеговані повноваження у сфері управління обєктами комунальної власності, витупає відповідачем за позовною вимогою про визнання недійсним п.2.2 нової редакції договору оренди нежитлового приміщення № 20/5 від 06.03.2006.

Отже, останні не можуть бути позивачами у справі.

Крім того, право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози їх порушення інтересів шляхом подання позову визначено й положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з абзацом 5 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.03.2012 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам», у разі коли прокурором подано позовну заяву в інтересах держави як позивачем, господарський суд не вчиняє процесуальних дій, зазначених в абзацах третьому і четвертому цього пункту постанови; в таких випадках повернення позовної заяви або залишення її без розгляду можливе лише за наявності підстав, зазначених відповідно у пунктах 1, 2, 3, 5 - 9 частини першої статті 63 або в пунктах 1, 2, 5, 6 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд не повинен був вчиняти дії, зазначені в абзаці 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.03.2012 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам», та залишати позов без розгляду згідно ст.81 Господарського процесуального кодексу України, з підстав невірного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Що стосується питання наявності підстав для представництва інтересів держави в суді колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалося вище, звернення прокурора з даним позовом обумовлено, в тому числі, приписами ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 у справі №1-1/99 за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Отже, поняття «інтереси держави» є оціночним, виключного переліку обставин, які можуть використовуватися, закон не передбачає.

В абзаці 2 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.03.2012 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» наголошено, що інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому частиною другою або третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Слід враховувати, що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Колегія суддів також враховує, що участь прокурора в некримінальному судочинстві може бути виправдана виключно для захисту прав вразливих груп населення - дітей, інвалідів і т.д. які не в змозі самі захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпається інтереси багатьох громадян, або коли суттєво зачіпаються інтереси держави, які іншим ніяк не можуть бути захищені (див. постанову Європейського Суду від 15 січня 2009 р справі «Менчинська проти Росії» (скарга № 42454/02), § 35).

З огляду на положення ч. 2 ст. 2, ч. 2 ст. 29, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, абз. 2 п. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор, самостійно здійснюючи представництво інтересів держави в суді, повинен обґрунтувати порушення або можливість порушення інтересів держави, у випадку коли такий захист не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. При цьому, Законом прокурору надане право, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії, а у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор вправі здійснювати передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

В свою чергу, здійснюючи судовий розгляд, суд повинен перевіряти, в тому числі, обґрунтованість наведених прокурором підстав здійснення представництва інтересів держави в суді, а за наявності відповідних сумнівів запропоновувати учасникам довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень за загальними правилами статей 4-3, 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України.

В даному випадку, прокурор помилково, зазначивши в якості органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, територіальну громаду, зазначав, що дії Одеської міської ради із встановлення пільгових умов оренди комунального майна для певних субєктів призводять до погіршення матеріальної та фінансової основи місцевого самоврядування, чим завдається шкода державі, яка згідно ст. 77 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування, а також бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

Формальний підхід, що полягає у відсутності підстав для вжиття прокурором заходів представницького характеру, через неможливість представництва інтересів територіальної громади, без перевірки наявності/відсутності негативних наслідків впливу дій органу місцевого самоврядування на інтереси держави, в даному випадку, не може бути визнано обґрунтованим.

Одночасно, невиконання прокурором обов'язку доведення обставин завдання шкоди державі, невстановлення таких обставин під час судового розгляду у розумінні пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 23.03.2012 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам», обумовлює можливість застосування положень ст. 81 ГПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає про передчасність висновків місцевого господарського суду щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа, відповідно до частини 4 статті 106 Господарського процесуального кодексу України, передається на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст.99, 105- 106 ГПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 07.11.2016 у справі №916/2300/16 - скасувати, справу передати на розгляд господарського суду Одеської області.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку передбаченому розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя: Морщагіна Н.С.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_5