РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2016Справа № 910/1978/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва

про стягнення 36 181, 47 грн.

за участю представників:

від позивача:Іваненко І.П.- представник за довіреністю № 91/2016/07/27-2 від 27.07.2016 р.
від відповідача:Дацюк І.І.- представник за довіреністю б/н від 12.09.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі - ПАТ "Київенерго") з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (далі - КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва) про стягнення 36 181, 47 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 510056 від 26.12.2003 р. в частині своєчасної оплати послуг з надання теплової енергії у гарячій воді, внаслідок чого у КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва утворилась заборгованість.

У позові ПАТ "Київенерго" просить суд стягнути з КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води за період з 01.12.2014 р. по 01.05.2015 р. в сумі 22 523,11 грн., пеню у сумі 6 533,35 грн., інфляційну складову боргу у сумі 6 535,12 грн. та 3 % річних у сумі 589,90 грн., а всього - 36 181, 47 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.03.2016 року у даній справі, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 року, позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задоволено, стягнуто з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість в розмірі 22 523, 11 грн., пеню в розмірі 6 533, 35 грн., інфляційні втрати в розмірі 6 535, 12 грн. та 3 % річних в розмірі 589, 00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.09.2016 року рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 року у справі № 910/1978/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.09.2016 р. справу прийнято до провадження суддею Головіною К.І.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що з 02.09.2013 р. до 23.07.2015 р., балансоутримувачем будинку, якому позивачем надавались послуги з постачання теплової енергії, була інша організація - КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва", а тому саме остання має сплачувати вартість послуги за заявлений період.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та врахувавши вказівки Вищого господарського суду України по даній справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.12.2003 р. між Акціонерною енергопостачальною організацією "Київенерго", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Київенерго", (енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (абонент) був укладений договір № 510056 (далі - договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді (п. 1.1 договору).

Сторони погодили, що постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно з додатком № 1 до договору (п. 2.2.1 договору).

Споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору (п.п. 2.3.1, 2.3.2 договору).

Також сторонами договору було погоджено:

- тарифи та порядок розрахунків (додаток № 4), відповідно до якого абонемент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі теплозбуту № 2 за адресою: вул. Драгоманова, буд. № 40-В, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду. Абонент до початку розрахункового періоду ( місяця) сплачує позивачу вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України "Про заставу" як засіб гарантії сплати споживаємої теплової енергії;

- умови припинення подачі теплової енергії (додаток № 7).

Даний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2003 р. Договір вважається подовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4 договору).

Додатком № 9 до договору визначено абонентів, які знаходяться на балансі КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва та яким надаються послуги, а саме: житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Серафимовича, 11 (особистий рахунок 510056), який за своїм призначенням є господарчим блоком (додаток № 8 до договору).

У судовому засіданні встановлено, що позивач умови договору № 510056 від 26.12.2003 р. виконав у повному обсязі, а саме - за період з 01.12.2014 року по 30.04.2015 р. надав послуги з постачання теплової енергії у гарячій воді зазначеному абоненту на загальну суму 22 523,11 грн., що підтверджується обліковими картками за вказаний період та поясненнями представників сторін.

Відповідач зі свого боку умови договору в частині оплати послуг з постачання теплової енергії виконав неналежним чином, вартість наданих позивачем послуг на вказану суму - не сплатив.

Отже, судом встановлено, що у КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва виникла заборгованість з оплати вартості наданих послуг у сумі 22 523,11 грн.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.ст. 1, 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідач стверджує, що у заявлений до стягнення період він не мав статусу балансоутримувача будинку за адресою: м. Київ, вул. Серафимовича, 11 та не був споживачем теплової енергії по цьому будинку, а заборгованість, яка виникла у цей період (з 01.12.2014 року по 30.04.2015 р.), має бути сплачена новим балансоутримувачем - КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

Перевіряючи такі доводи відповідача, судом встановлено, що Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17.06.2013 р. № 335 "Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної державної адміністрації» житловий та нежитловий фонд територіальної громади міста Києва був переданий на праві господарського відання КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва", у тому числі і нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Серафимовича, 11, що підтверджується відповідним актом приймання - передачі основних засобів від 30.10.2013 р.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що у спірних правовідносинах, які виникли за договором № 510056 від 26.12.2003 р. відповідача - КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва визначено саме споживачем (абонентом), а не балансоутримувачем та на нього покладено обов'язок сплачувати вартість спожитої теплової енергії (п. 2.3.1 договору).

При цьому пунктом 9.4 договору передбачено, що жодна із сторін не має право передавати свої права та обов'язки за даним договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони. При наявності такої необхідності договір необхідно переоформити на нового суб'єкта договору.

Відповідно до п. 9.3 договору у випадках передачі абонентом об'єкту іншій організації, енергопостачальна організація повинна бути повідомлена в 3-денний термін відповідним двостороннім листом здаючого та приймаючого об'єкт. У цьому разі договір буде припинений тільки при повній сплаті абонентом заборгованості за спожиту теплову енергію.

Отже, враховуючи викладене, суд зазначає, що у зв'язку зі зміною балансоутримувача договір постачання № 510056 від 26.12.2003 р. правомірно не був розірваний сторонами, також не було проведено і зміни сторони цього договору з КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва на КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

При цьому наданий відповідачем акт приймання - передачі основних засобів від 30.10.2013 р., як доказ заміни балансоутримувача, суд приймає до уваги, але зазначає, що той свідчить лише про передачу відповідачем майна на баланс КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва", зокрема, житлового будинку за адресою вул. Серафимовича, 11, на виконання Розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17.06.2013 р. № 335, а не про зміну сторони у господарському зобов'язанні.

Натомість будь-яких розподільчих балансів чи передавальних актів між відповідачем та КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва", що стосуються договору № 510056 від 26.12.2003 р. після прийняття вищевказаного розпорядження, цими підприємствами не складались, з чого суд робить висновок, що зобов'язання (заборгованість) за вказаним договором новому балансоутримувачу не передавалось.

Відповідач також вказував, що дія договору № 510056 від 26.12.2003 р. припинилась, тому немає підстав для сплати заборгованості. Судом встановлено, що відповідно до п. 8.2 договір припиняє свою дію в випадках закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення судом; передбачених п. 6.4.1 договору; ліквідації сторін.

З матеріалів справи вбачається, що листом № 47-3579 від 07.08.2014 р. відповідач просив розірвати договір на постачання теплової енергії за взаємною згодою сторін з 01.08.2014 р.

У відповідь на вказаний лист позивач надав відповідь № 029/53/8271 від 26.08.2014 р., у якій зазначив про припинення договорів, укладених із КП УЖГ Дніпровського району м. Києва з 20.06.2014 р., які стосуються лише житлових будинків, при цьому будинок за адресою: м. Київ, вул. Серафимовича, 11 (господарчий блок), до такого переліку не відноситься.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення закріплено у частині першій ст. 188 ГК України, якою передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 3 статті 653 ЦК України в разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, судом встановлено, що сторони дійшли взаємної згоди про розірвання з 20.06.2014 р. лише договорів в частині здійснення постачання теплової енергії населенню.

У подальшому листом № 47-1585 від 19.05.2015 р. відповідач просив позивача з 15.04.2015 р. припинити дію договорів на постачання теплової енергії господарчим блокам.

У відповідь на вказану пропозицію позивач листом № 029/53/1/10292 від 28.08.2015 р. надав згоду припинити дію таких договорів, зокрема, і договору № 510056 від 26.12.2003 р. з 01.09.2015 р.

Отже, враховуючи викладене, сторони погодили припинити дію договору № 510056 від 26.12.2003 р. лише з 01.09.2015 р.

При цьому, позивач повідомляв відповідача, що нарахування за послуги з постачання гарячої води здійснюється саме балансоутримувачу житлових будинків, яким на той час (до припинення дії договору) був саме КП УЖГ Дніпровського району м. Києва (лист № 029/53/1/1137 від 27.01.2015 р.). При цьому матеріали справи містять витяги з облікових карток надання послуг відповідачу, як споживачу.

Отримання останнім послуг з постачання гарячої води у спірний період підтверджується також заявою КП УЖГ Дніпровського району м. Києва від 02.12.2014 р. № 47-4914 на адресу ПАТ "Київенерго" про надання дозволу на подачу теплоносія до господарчого блоку за адресою: вул. Серафимовича, 11 (договір № 510056 від 26.12.2003 р.) у зв'язку з початком опалювального сезону 2014/2015 років в місті Києві.

Крім того, матеріали справи свідчать, що на виконання заяви відповідача ПАТ "Київенерго" було здійснене підключення споживача (господарчого блоку по вул. Серафимовича, 11) до теплових мереж енергопостачальної організації під час опалювального періоду та подальше його відключення після закінчення такого опалювального періоду, що підтверджується корінцями нарядів № 25 від 03.12.2014 р. та № 67 від 08.04.2015 р.

Отже, з урахуванням встановлених обставин у справі суд приходить до висновку, що КП УЖГ Дніпровського району м. Києва був споживачем за договором № 510056 від 26.12.2003 р. та саме він несе відповідальність за невиконання господарського зобов'язання у період з 01.12.2014 р. по 01.05.2015 р. При цьому лист КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" № 103/46-6128 від 05.11.2014 р., на який посилається відповідач (про надання дозволу на подачу теплоносія до господарчих блоків, зокрема, за адресою: вул. Серафимовича, 11), суд відхиляє з урахуванням вищевикладеного, оскільки цей лист не свідчить про заміну сторони споживача у договорі.

Щодо посилань відповідача на припинення зобов'язань за договором на підставі внесених до діючого законодавства змін суд зазначає, що дійсно, 26.04.2014 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії".

Указаним Законом були внесені зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Так само, було доповнено статтю 29 частиною 3, згідно з якою договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Разом з тим, внесення змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не передбачає автоматичного розірвання договорів у сферах теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг, які діяли до прийняття цього Закону. Даний Закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Окрім того, визначені зміни до закону не встановлюють строків, порядку оформлення відносин суб'єктів, які здійснюють діяльність у сфері комунальних послуг.

Отже, оскільки стороною спірного договору, на яку покладено обов'язок по оплаті спожитої теплової енергії, є відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем. А припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати наданих послуг.

Що стосується рішення Київської міської ради від 23.07.2015 № 823/1687, яким було вирішено припинити КП "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" шляхом приєднання його до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, суд зазначає, що таке рішення не впливає на права та обов'язки сторін за договором № 510056 від 26.12.2003 р., оскільки, як вже було встановлено судом, споживач (абонент) за вказаним договором (КП УЖГ Дніпровського району м. Києва) не змінювався.

Відповідач також посилався на договір про співпрацю № 0410001 від 05.08.2014 р., укладений КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" із ПАТ "Київенерго", з приводу чого суд зазначає, що стороною цього договору про співпрацю є суб'єкт господарювання КП "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва", предметом діяльності якого є надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлових будинків відповідно до додатку № 1 до договору. У той же час, у судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що господарчі блоки не увійшли до переліку приміщень, вказаних у додатку № 1 до договору про співпрацю, постачання теплової енергії у гарячій воді яким, здійснювалося ПАТ "Київенерго" за договором № 510056 від 26.12.2003 р.

Таким чином, суд вважає, що відповідач є особою, яка фактично отримувала надані позивачем послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води у період з 01.12.2014 р. по 01.05.2015 р., та він зобов'язаний оплатити їх вартість.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач правомірно заявив вимоги про стягнення несплаченої заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води в сумі 22 523,11 грн. за період з 01.12.2014 р. по 01.05.2015 р., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 6 533,35 грн. за неналежне виконання зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 7 Додатку 4 визначено, що відповідачу на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) позивачем нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перерахувавши заявлену позивачем суму неустойки відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України та вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню в сумі 6 533,35 грн., тобто у сумі, якій просить позивач.

Також позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу у сумі 6 535,12 грн. та 3 % річних у сумі 589,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного сторонами правочину, вимоги про стягнення інфляційної складової суми боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 6 535,12 грн. та 3 % річних у сумі 589,90 грн., тобто у сумах, заявлених позивачем.

Згідно з ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у тому числі за подання ним апеляційної та касаційної скарг по даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва про стягнення 36 181, 47 грн. задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г, ідентифікаційний код 38133008) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, вул. І. Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) основну заборгованість в розмірі 22 523 (двадцять дві тисячі п'ятсот двадцять три) грн. 11 коп., пеню в розмірі 6 533 (шість тисяч п'ятсот тридцять три) грн. 35 коп., інфляційні втрати в розмірі 6 535 (шість тисяч п'ятсот тридцять п'ять) грн. 12 коп., 3 % річних в розмірі 589 (п'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 90 коп., судовий збір в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 24 листопада 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 7 грудня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.