РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2016Справа №910/16902/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія У.Б.К."

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вендер Проджект"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Онопрієнко О.П. - за довіреністю від 02.11.2016 року;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 09 листопада 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У вересні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія У.Б.К." (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вендер Проджект" (відповідач) про стягнення 134 784,00 грн. основного боргу, 830,86 грн. 3% річних, 8 768,32 грн. неустойки.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору № 44/15 від 01.09.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/16902/16. Розгляд справи призначено на 19.10.2016 року.

08.11.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2016 року розгляд справи відкладено на 09.11.2016 року.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку із тим, що представник відповідача не має можливості прибути в дане судове засідання через участь у іншій судовій справі, суд його відхилив з огляду на наступне.

Відповідно до змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому, перелік таких обставин наведений у зазначеній статті Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що суд обмежений строками вирішення спору по суті, встановленими приписами ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на викладене, враховуючи те, що про день, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином та не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи підлягає відхиленню.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2015 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено Договір №44/15 (далі - Договір), предметом якого відповідно до п. 1.1. Договору є надання виконавцем послуг по виконанню будівельно - монтажних робіт на будівельному об'єкті за адресою: "Будівництво житлових будинків за адресою вул. Українська, 6 в Шевченківському районі м. Києва".

Відповідно до п. 1.2. Договору виконавець надає послуги на будівельному об'єкті баштовими кранами модифікації Liebherr 112ЕC-Н (далі - кран), а замовник організовує надання послуг краном на об'єкті та проводить оплату наданих виконавцем послуг.

Згідно з п. 4.1. Договору оплату наданих виконавцем послуг замовник проводить по договірних цінах, які на період укладання договору становлять: експлуатація крану Liebherr 112ЕC-Н за 1 маш/год - 210,00 грн з ПДВ; монтаж крану Liebherr 112ЕC-Н до базової висоти з перевезенням на об'єкт - 84 000, 00 грн з ПДВ; демонтаж крану Liebherr 112ЕC-Н з базової висоти з вивезенням з об'єкту - 84 000, 00 грн з ПДВ; вартість перевезення та монтажу/демонтажу опорної рами для баштового крану Liebherr 112ЕC-Н - 84 000,00 грн. з ПДВ; підрощування крану Liebherr 112ЕC-Н - 26 400,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.2. Договору сторони домовились, що при зміні складових вартості послуг (тариф на автотранспорт, заробітна плата задіяних працівників та ін.), вартість переглядається, уточнюється та відповідно погоджується сторонами, безпосередньо перед наданням послуг.

В подальшому, 01.02.2016 сторонами була укладена Додаткова угода № 1 Договору, в якій сторони погодили нову редакції п. 4.1. Договору: експлуатація крану Liebherr 112ЕC-Н за 1 маш/год - 216,00 грн. з ПДВ; монтаж крану Liebherr 112ЕC-Н до базової висоти з перевезенням на об'єкт - 84 000, 00 грн. з ПДВ; демонтаж крану Liebherr 112ЕC-Н з базової висоти з вивезенням з об'єкту - 94 000, 00 грн. з ПДВ; вартість перевезення та монтажу/демонтажу опорної рами для баштового крану Liebherr 112ЕC-Н - 84 000,00 грн. з ПДВ; підрощування крану Liebherr 112ЕC-Н - 26 400,00 грн. з ПДВ.

В пункті 5.1. Договору сторони погодили, що виконавець щомісячно не пізніше останнього дня звітного місяця надає замовнику довідки про виконані роботи та витрати (форми № КБ - 3) та акти приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ- 2 в) або акти приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) оформлені по договірних цінах, згідно з п. 4.1. Договору.

Відповідно до п. 5.2. Договору замовник підписує довідки та акти протягом 3 - х днів з дня отримання та повертає їх виконавцю. При наявності зауважень замовник в триденний термін повертає виконавцю довідки та акти разом зі своїми письмовими зауваженнями для виправлення, виконавець коригує довідки та акти або обґрунтовує перед замовником свій варіант оформлення протягом двох робочих днів. У випадку якщо, замовник не повернув виконавцю довідки та акти в три денній термін та не надав жодних зауважень щодо отриманих довідок та актів, виконані роботи (наданні послуги) вважаються такими, що виконані належним чином та прийняті замовником,у зв'язку з чим підлягають оплаті відповідно до пункту 5.3 Договору.

Згідно з п. 5.3. Договору замовник щомісячно в термін до 10 числа, проводить оплату наданих виконавцем послуг за попередній місяць. Оплата наданих виконавцем послуг проводиться на підставі довідок або актів. При неоплаті послуг до 10 числа виконавець має право в односторонньому порядку зупинити роботу баштових кранів до повного розрахунку за надані виконавцем послуги.

За умовами п. 6.4. Договору у разі порушення замовником строків оплати за договором більше ніж на 30 календарних днів виконавець має право стягнути з замовника штрафні санкції у розмірі 0,1 % від суми невиконаних грошових зобов'язань за кожен день прострочки до повного виконання замовником зобов'язань за договором та неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних грошових зобов'язань за кожен день прострочки.

Термін дії договору - з моменту його підписання до повного виконання сторонами умов та обов'язків по договору (п. 7.1. Договору).

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання за Договором, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання будівельних робіт № 1 від 30.09.2015 року на суму 68 880,00 грн., підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 237 від 31.10.2015 року на суму 65 520,00 грн., № 492 від 30.11.2015 року на суму 65 520,00 грн., № 610 від 31.12.2015 року на суму 54 600,00 грн., № 116 від 31.01.2016 року на суму 62 160,00 грн., № 222 від 29.02.2016 року на суму 67 392,00 грн., № 357 від 31.03.2016 року на суму 69 984,00 грн., № 499 від 30.04.2016 року на суму 67 392,00 грн., № 708 від 31.05.2016 року на суму 67 392,00 грн., № 586 від 30.06.2016 року на суму 88 800,00 грн., № 767 від 30.06.2016 року на суму 2 592,00 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату наданих послуг в розмірі 545 448,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання умов Договору № 44/15 від 01.09.2015 року, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 134 784,00 грн. основного боргу, 830,86 грн. 3% річних, 8 768,32 грн. неустойки.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач роботи за Договором №44/15 від 01.09.2015 року виконав у повному обсязі на загальну суму 680 232,00 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом приймання будівельних робіт № 1 від 30.09.2015 року на суму 68 880,00 грн., підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 237 від 31.10.2015 року на суму 65 520,00 грн., № 492 від 30.11.2015 року на суму 65 520,00 грн., № 610 від 31.12.2015 року на суму 54 600,00 грн., № 116 від 31.01.2016 року на суму 62 160,00 грн., № 222 від 29.02.2016 року на суму 67 392,00 грн., № 357 від 31.03.2016 року на суму 69 984,00 грн., № 499 від 30.04.2016 року на суму 67 392,00 грн., № 708 від 31.05.2016 року на суму 67 392,00 грн., № 586 від 30.06.2016 року на суму 88 800,00 грн., № 767 від 30.06.2016 року на суму 2 592,00 грн.

Наявні в матеріалах справи акти приймання виконаних робіт на загальну суму 680 232,00 грн. відповідачем підписані без зауважень, що свідчить про прийняття останнім виконаних позивачем робіт без претензій щодо їх якості, об'ємів і вартості, та виникнення обов'язку у відповідача щодо їх оплати.

Відповідач зобов'язання за Договором щодо оплати виконаних робіт в повному обсязі не виконав, оплативши 545 448,00 грн. відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень, доказів на підтвердження зворотнього суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодекс України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи те, що строк оплати вартості виконаних робіт за Договором, відповідно до п. 5.3. останнього настав, приймаючи до уваги те, що доказів оплати робіт в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості Договором за №44/15 від 01.09.2015 року у розмірі 134 784,00 грн.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок трьох відсотків річних, заявлених до стягнення позивачем, дійшов висновку, що він є неправильним. За перерахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 822,73 грн. 3% річних.

Також, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем заявлено до стягнення 8 768,32 грн. неустойки.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку розрахунку пені (неустойки) позивача, суд дійшов висновку, що він є арифметично невірним. За перерахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 8 679,14 грн. пені.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вендер Проджект" (03680, м. Київ, вулиця Желябова, будинок 8/4, кімната 316, ідентифікаційний код 39401391) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія У.Б.К." (01042, м. Київ, бульвар Марії Приймаченко, будинок 1/27, ідентифікаційний код 39907319) грошові кошти: 134 784,00 грн. (сто тридцять чотири тисячі сімсот вісімдесят чотири гривні) основного боргу, 822,73 грн. (вісімсот двадцять дві гривні 73 копійки) 3% річних, 8 679,14 грн. (вісім тисяч шістсот сімдесят дев'ять гривень 14 копійок) пені та 2 164,29 грн. (дві тисячі сто шістдесят чотири гривні 29 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/16902/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 19.12.2016 року.

СуддяЮ.В. Цюкало