Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" грудня 2016 р. Справа № 906/981/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Електронтехсервіс ЛТД"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 35280,00 грн.

Спір розглянуто в більш тривалий строк, ніж передбачено ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 35280,00 грн. вартості втраченого вантажу.

Позивач в судове засіданні уповноваженого представника не направив. В матеріалах справи міститься заява позивача від 07.12.2016 про розгляд справи у відсутність їх представника.

Відповідач в судове засідання не з'явився та уповноваженого представника не направив, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Відповідач не скористався своїм правом на участь в судових засіданнях. Ухвала господарського суду від 24.11.2016, направлена на юридичну адресу відповідача (що зазначена в позовній заяві АДРЕСА_1), повернута поштовим відділення з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 N01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу. У даному випадку позивач у позовній заяві вказав адресу відповідача: АДРЕСА_1, на цю адресу господарським судом направлялись всі поштові відправлення, інші адреси господарському суду не повідомлялися.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Електронтехсервіс ЛТД» (замовник/позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник/відповідач) було укладено договір-заявку на вантажне перевезення (а.с.11), відповідно до якого перевізник зобов'язується здійснити доставку вантажу (акумуляторів) з м. Харків до смт. Олександрівка Кіровоградської області (промислова зона Олександрівського ЛВУМГ УМГ «Черкаситрансгаз»).

Договір-заявка на перевезення вантажу від 26.06.2016 укладена ТОВ «ВКФ «Електронтехсервіс ЛТД» для здійснення зобов'язань щодо поставки акумуляторів та частин до них для Публічною акціонерного товариства «Укртрансгаз», відповідно до Договору № про закупівлю товарів від 10.06.2016 (а.с. 14-16).

29.06.2016 на виконання договору-заявки відповідачем прийнято до перевезення акумулятори 6СТ-190 у кількості 151 шт. на суму 355152,00 грн., що були упаковані в палети. Зазначені обставини підтверджуються товарно-транспортною накладною №0000132 від 29.06.2016 (а.с.12).

Вантаж перевозили на автомобілі НОМЕР_1 водієм ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами справи (договір-заявка від 26.06.2016 та товарно-транспортними накладними).

В м. Жовті Води TOB «ВКФ «Електронтехсервіс ЛІД» здійснило дозавантаження в автомобіль перевізника акумулятора unipower 6СТ-190 у кількості 1 шт. на суму 2317,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною №пк0000187 від 30.06.2016, після чого перевізник продовжив маршрут до смт. Олександрівка Кіровоградської області. На час відправлення вартість вантажу складала 425367,00 грн.

При вивантаженні вантажу у місці призначення в смт. Олександрівка Кіровоградської області виявлено недостачу акумуляторів 6СТ-190 у кількості 15 шт., що підтверджується підписом водія ОСОБА_2 на товарно-транспортній накладній.

Крім цього, у місці розвантаження у смт. Олександрівка Кіровоградської області 30.06.2016 за фактом прийняття акумуляторів 6СТ-190 від перевізника було складено акт №45 прийняття продукції (товару) в кількості 136 шт., який був складений за участю представника TOB «ВКФ «Електронтехсервіс ЛТД», представників вантажоотримувача УМГ «Чсркаситрансгаз» та водія ОСОБА_2

За таких обставин, зобов'язання перевізника щодо доставки вантажу не були виконані в повному обсязі, оскільки при перевезенні було втрачено 15 акумуляторів.

Згідно товарно-транспортної накладної №0000132 від 29.06.2016 вартість одного акумулятора 6СТ-190 складає 2352,00 грн., відповідно вартість втрачених 15 акумуляторів становить 35280,00 грн.

Отже, TOB «ВКФ «Електронтехсервіс ЛТД» було завдано шкоди у зв'язку з втратою акумуляторів на суму 35 280,00 грн.

Оскільки в добровільному порядку перевізник відмовився сплачувати вартість втраченого вантажу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач в судовому засіданні 10.11.2016, заперечуючи вимоги позивача, повідомив суд, що по факту викрадення 15 акумуляторів порушена кримінальна справа №0000395, а тому вважав вирішення даного спору передчасним.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За умовами ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та за ч. 3 ст. 314 ГК України у відповідному розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків, як зазначено у частині 1 ст. 225 ГК України, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У частині 2 статті 224 ГК України зазначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

З огляду на положення статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (Постанова Верховного Суду України від 04.07.2011р. справа №42/78-10).

Відтак, вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоч би одного із них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Згідно зі статтею 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Вантаж - всі предмети з моменту прийняття для перевезень до здачі одержувачу вантажу (Розділ 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. N 363).

Відповідно до статті 158 Статуту автомобільного транспорту, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР N 401 від 27.06.69, обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми.

Згідно п. 15.1. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.97, у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

У п. 15.2. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, встановлено, що перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини: а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері; в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу; г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Водій своїм підписом на товарно-транспортній накладній та акті прийняття вантажу за кількістю підтвердив відсутність 15 акумуляторів.

Отже позивачем доведено склад правопорушення, розмір завданих збитків.

Щодо заперечень відповідача відносно розгляду кримінальної справи №0000395, господарський суд зазначає, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 при винесенні обвинувального вироку за результатом розгляду вищезазначеної кримінальної справи не позбавлений права звернутись з заявою про перегляд даного рішення за нововиявленими обставинами або з позовом про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу з винної особи в порядку ст. 1191 ЦК України.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України oбставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Oбов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_2)

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Електронтехсервіс ЛТД" (52201, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Гагаріна, 22, ід. код 04947995) 35280,00 грн. вартості втраченого вантажу, а також 1378,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.12.16

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - сторонам (рек. з повід.)