ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа № 917/1192/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М., суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 30.11.2016 р.)

відповідача ОСОБА_2 (дов. б/н від 01.12.2016 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№2952П/1-8) на рішення господарського суду Полтавської області від 13 жовтня 2016 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Охтирська молочна промислова компанія "Славія", м. Охтирка, Сумська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", м. Гадяч, Полтавська область

про стягнення 811 450,46 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Охтирська молочна промислова компанія "Славія", звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" про стягнення 811 450,46 грн., з яких: 696 387,61 грн. заборгованості за невиконання зобовязань за договором поставки №23/07-15 від 23.07.2015 р., 18 876,02 грн. 25% річних, 26 537,07 грн. пені, 69 639,76 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 13.10.2016 р. у справі № 917/1192/16 (суддя Бунякіна Г.І.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь ТОВ "Охтирська молочна промислова компанія "Славія" 696 387,61 грн. заборгованість за поставлені товарно-матеріальні цінності (сироватка концентрована згущена підсирна) за умовами договору поставки №23/07-15 від 23.07.2015 р., 18 864,66 грн. - 25% річних відповідно до п. 9.1 договору, 69 639,76 грн. штраф відповідно до п. 9.2 договору та 11 773,53 грн. судового збору. Відмовлено у позові в частині стягнення 26 537,07 грн. пені та 11,36 грн. 25% річних.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом не враховано позицію відповідача, викладену у відзиві від 12.10.2016 р. за вих. №12-01/02, а також здійснену ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" 29.09.2016 р. оплату в розмірі 20 000,00 грн., про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення №8193 від 29.09.2016 р. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.2015 р. між ТОВ "Охтирська молочна промислова компанія "Славія" (постачальник) та ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" (покупець) був укладений договір поставки № 23/07-15, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставляти і передавати у власність покупця продукцію виробництва ТОВ "Охтирська молочна промислова компанія "Славія", а покупець зобов'язався вчасно замовляти товар по кількості й асортименту, приймати, оплачувати його вартість на умовах визначених цим договором (т. 1 а.с. 8-10).

Кількість товару, що поставляється за договором, вказується в накладних, що складаються на кожну партію товару (п.2.1. договору).

Відповідно до п. 5.9 договору моментом поставки товару є передача товару згідно товаросупровідних документів представнику покупця або перевізника(експедитора) покупця в залежності від умов поставки.

Згідно п. 6.1 договору ціна товару, що поставляється за договором (відпускна ціна), формується в залежності від узгоджених відповідно з п. 5.5 договору умов поставки товару. Відпускні ціни наведені в "Прайс-листі відпускних цін", який є додатком до цього договору та його невідємною частиною.

За умовами договору (п.п. 7.1., 7.2.), розрахунки за товар, що відпускається, здійснюються на підставі накладних шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок останнього. Покупець зобовязується оплатити кожну отриману відповідно до положень цього договору партію товару не пізніше 7 календарних днів від дати, зазначеної у видатковій накладній.

Строк дії договору, встановлений п. 11.1 - по 31 грудня 2016 року, крім випадків, передбачених положеннями цього договору.

На виконання умов договору постачальником було поставлено, а покупцем отримано сироватку концентровану згущену підсирну, що підтверджується видатковими накладними № 05-0000219 від 24.05.2016 р., № 05-0000228 від 25.05.2016 р., № 05-0000237 від 26.05.2016 р., № 05-0000262 від 29.05.2016 р., № 05-0000277 від 31.05.2016 р., № 06-0000024 від 02.06.2016 р., № 06-0000047 від 05.06.2016 р., № 06-0000041 від 03.06.2016 р., № 06-0000073 від 06.06.2016 р., № 06-0000107 від 09.06.2016 р., № 06-0000113 від 10.06.2016 р., № 06-0000114 від 11.06.2016 р., № 06-0000131 від 12.06.2016 р., № 06-0000137 від 13.06.2016 р., № 06-0000161 від 15.06.2016 р., № 06-0000173 від 16.06.2016 р. (т. 1 а.с.11-18).

Покупець в порушення умов договору повну та своєчасну оплату за поставлений та отриманий товар не здійснив, що призвело до виникнення заборгованості перед постачальником в сумі 696 397,61 грн.

Постачальник з метою отримання несплаченої суми за поставлений товар звертався до покупця з вимогою про її сплату, проте, покупець в добровільному порядку зазначені платежі не здійснив, що стало підставою для звернення ТОВ "Охтирська молочна промислова компанія "Славія" до господарського суду Полтавської області з позовом.

В обґрунтування позову товариство посилається, зокрема, на умови спірного договору та приписи статті 625 Цивільного кодексу України.

Господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, визнав їх обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи в частині стягнення суми боргу в розмірі 696 387,61 грн., 25% річних в розмірі 18 864,66 грн., штрафу в розмірі 69 639,76 грн., відмовивши у позові в частині стягнення 26 537,07 грн. пені та 11,36 грн. 25% річних.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками господарського суду Харківської області, виходячи з наступного.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла на підставі укладеного між сторонами договору поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1.ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Згідно ст. 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось вище, на виконання умов договору №23/07-15 від 23.07.2015 р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар. Факт прийняття товару не заперечується сторонами, підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Згідно п. 5.9 договору моментом поставки товару є передача товару згідно товаросупровідних документів представнику покупця або перевізника (експедитора) покупця в залежності від умов поставки.

В п. 7.2 договору сторони обумовили обовязок покупця оплатити кожну отриману відповідно до положень цього договору партію товару не пізніше семи календарних днів від дати зазначеної у видатковій накладній.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про наявність боргу за спірним договором в сумі 696 387,61 грн. на момент звернення позивача до суду з позовом, що підтверджується належними доказами здійснення поставки товару за договором поставки №23/07-15 від 23.07.2015 р. - видатковими накладними, підписаними та скріпленими печатками обох сторін; відсутністю доказів на підтвердження оплати вартості поставленого та отриманого покупцем товару.

Згідно п. 7.4 договору звірка по грошовій заборгованості між сторонами здійснюється в бухгалтерії постачальника з обовязковим складанням відповідного акту звірки. У випадку направлення постачальником на адресу покупця пропозиції стосовно здійснення звірки взаєморозрахунків з прикладенням двох екземплярів проекту відповідного акту звірки покупець протягом 5 робочих днів проводить звірку, підписує обидва екземпляри акту звірки (при наявності заперечень підписує з такими запереченнями) і надсилає один підписаний екземпляр постачальнику. Сторони цим встановили, що якщо покупець не надішле постачальнику підписаного акту звірки протягом 10 календарних днів з моменту отримання відповідної пропозиції постачальника, вважається, що покупець згоден з даними бухгалтерії постачальника і складений ним акт звірки є погодженим.

Факт наявності заборгованості покупця за спірним договором підтверджується актом №ЦС-001498 від 01.06.2016 р. звірки взаємних розрахунків за період з 01.05.2016 р. по 31.05.2016 р., скріпленим печатками підприємств та підписаним обома сторонами без заперечень та зауважень (т. 1 а.с. 19).

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів було встановлено, що відповідачем під час розгляду справи було здійснено оплату за сировину згідно договору №23/07-15 від 23.07.2015 р. в розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №8193 від 29.09.2016 р. (т. 1 а.с. 228).

Проте судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано факт здійснення відповідачем часткової оплати за спірним договором, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 696 387,61 грн.

Згідно п.п. 1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки частина основного боргу була сплачена відповідачем після порушення провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 20 000,00 грн. на підставі п. 1-1. ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Враховуючи наведене, а також відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження сплати відповідачем решти суми заборгованості за договором №23/07-15 від 23.07.2015 р., позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу за поставлений позивачем товар в розмірі 676 387,61 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про ненадання йому постачальником документів, що мають надаватись на кожну партію товару згідно умов п. 5.17. договору, а також про неналежне оформлення видаткових накладних, наданих позивачем на підтвердження факту поставки та отримання товару, що, в свою чергу, свідчить про ненастання строку оплати, з огляду на таке.

Відповідачем на підтвердження своєї позиції не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій доказів на підтвердження факту ненадання постачальником всіх необхідних документів, передбачених умовами договору. В матеріалах справи відсутні докази звернення покупця ані під час приймання товару, ані після цього з відповідними вимогами або претензіями до постачальника.

Відповідно до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Частиною 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено перелік основних реквізитів первинних бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитами є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні містить як підписи осіб, які передавали товар та приймали його, так і печатки обох підприємств, що є сторонами по спірному договору. Крім того, видаткові накладні містять і дату їх складання, яка є підставою для визначення строку виконання покупцем обовязку щодо оплати за отриманий товар. Отже матеріалами справи підтверджується факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних правовідносин, які є документальним підтвердженням передачі відповідачу товару та доказом права вимоги щодо оплати грошових коштів за поставку цього товару.

Вищенаведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 676 387,61 грн.

Відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України. боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.1 договору сторони передбачили, що при простроченні строків виконання будь-яких грошових зобовязань за договором, покупець зобовязується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також двадцять пять процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи надані позивачем розрахунки 25% річних, а також їх перерахунок, здійснений господарським судом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 25% річних в розмірі 18 876,02 грн. за період 01.06.2016 - 25.07.2016 та відмову в решті.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача сум пені та штрафу колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 9.2. договору встановлено, що крім пені, передбаченої п. 9.1 договору, у випадку затримки покупцем оплати товару на строк більше 10 календарних днів, він сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого товару.

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши правильність нарахування штрафу та пені, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно зазначив, що заявлена до стягнення сума штрафу в розмірі 69 639,76 грн. є правомірною, відповідачем не спростована, а тому підлягає задоволенню у повному розмірі, а позовні вимоги щодо стягнення 26 537,07 грн. пені задоволенню не підлягають, оскільки розділом 9 договору № 23/07-15 від 23.07.2015 року даний вид відповідальності не передбачений.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті рішення від 13 жовтня 2016 року у справі №917/1192/16 господарський суд Полтавської області неповно зясував обставини, що мають значення для справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, п. 2 статті 103, п. п. 3 ч.1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 13.10.2016 р. у справі № 917/1192/16 в частині стягнення 20000,00 грн. та судового збору 300,00 грн. скасувати. Провадження у справі в частині стягнення 20000,00 грн. припинити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Господарському суду Полтавської області на виконання постанови видати наказ.

Повна постанова складена 08.12.2016 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Пелипенко Н.М.