ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Справа № 915/1074/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 ()

до відповідача ОСОБА_2 співвласників багатоквартирного будинку Співдружність, вул. Самойловича, 5 А, м. Миколаїв, 54051 ()

про стягнення заборгованості в сумі 8 068, 51 грн., у тому числі: 3 614, 87 грн. інфляції; 4 226, 48 грн. пені; 227, 16 грн. 3 % річних.

Представники сторін в судове засідання не зявились

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 співвласників багатоквартирного будинку Співдружність про стягнення заборгованості в сумі 8 068, 51 грн., у тому числі: 3 614, 87 грн. інфляції; 4 226, 48 грн. пені; 227, 16 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.10.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 01.11.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.11.2016 року відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 23.11.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.11.2016 року відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 07.12.2016 року.

В судовому засіданні 07.12.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Сторони явку повноважних представників в судове засідання 07.12.2016 року не забезпечили, хоча про дату, час та місце судових засідань були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, які наявні в матеріалах справи (арк. 186-187).

Керуючись п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 64, 87, 121-2 ГПК України, п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо належного повідомлення усіх учасників процесу про дату, час та місце судових засідань.

Враховуючи, що явка повноважних представників сторін не визнавалась судом обов'язковою, суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважних представників сторін.

07.12.2016 року від позивача надійшла заява вх. № 20503/16 від 07.12.2016 року, в якій позивач просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності повноважного представника позивача на підставі наявних в матеріалах справи документів. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (арк. 188). Клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача судом розглянуто та задоволено.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем в позовній заяві зазначено наступне.

30.12.2014 року між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та ОСОБА_2 співвласників багатоквартирного будинку Співдружність (покупець) був укладений договір № 2572/15-ТЕ-22 купівлі-продажу природного газу.

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня-грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 93 669, 40 грн.

Позивач зазначає, що основна заборгованість у відповідача відсутня. Проте, в порушення умов договору протягом періоду поставки покупцем несвоєчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ. В звязку з неналежним виконанням умов договору позивачем відповідачу нараховано інфляцію, пеню та 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст. 193 ГК України та умовами договору.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, зазначених у письмових поясненнях (арк. 52). В обґрунтування заперечень в письмових поясненнях зазначено, що несвоєчасна оплата за природний газ спричинена низькою заробітною платою та пенсіями, які отримують жильці будинку, невідповідність вартості комунальних послуг та прожиткового мінімуму громадян.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та ОСОБА_2 співвласників багатоквартирного будинку Співдружність (покупець) було укладено договір № 2572/15-ТЕ-22 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 року, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору (п. 1.1 Договору) (арк. 12-17).

Відповідно до п. 11 Договору договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому між сторонами було укладено 5 (пять) додаткових угод, якими змінювалась ціна за газ, порядок та умови проведення розрахунків та банківські реквізити сторін (арк. 18-22).

Договір та додаткові угоди підписані та скріплені печатками сторін. Доказів визнання недійсним чи розірвання договору суду не подано.

На підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобовязання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідно до п. 2.1 Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 78 тис. куб. м. (сімдесят вісім тисяч куб. м).

Відповідно до п. 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Відповідно до п. 5.5 Договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору передано, а відповідачем прийнято у власність імпортований природний газ на загальну суму 93 669, 40 грн. за періоди з січня по березень 2015 року включно та з жовтня по грудень 2015 року включно, що підтверджується Актами приймання передачі природного газу (арк. 23-28), а саме:

- Акт приймання-передачі природного газу від 13.01.2015 року на суму 16 461, 89 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 року на суму 13 830, 39 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 року на суму 9 794, 13 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2015 року на суму 428, 19 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 року на суму 22 553,06 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 року на суму 30 601, 74 грн.

Акти підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, умовами договору сторони погодили строк остаточних розрахунків за фактично переданий газ до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідачем ОСББ Співдружність в повному обсязі проведено оплату за отриманий в 2015 році природний газ в сумі 93 669, 40 грн., що підтверджується довідкою по операціям ОСББ Співдружність з 01.01.2015 по 31.08.2016 року та платіжними дорученнями (арк. 30, 68-91).

Судом встановлено, що відповідачем ОСББ Співдружність оплата за поставлений природний газ проводилась з порушенням строку, встановленого п. 6.1 Договору, що і стало підставою для нарахування позивачем інфляції, пені та 3 % річних за неналежне виконання зобовязання та зверненням до суду із даним позовом.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 3.2 вищевказаної Постанови індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 року згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування індексу інфляції на загальну суму 3 614, 87 грн. При цьому, позивачем нараховано індекс інфляції на заборгованість, яка тривала менше місяця. Так, наприклад, позивачем нараховано індекс інфляції на заборгованість за поставку природного газу в січні 2015 року в сумі 9 461, 89 грн. При цьому, індекс розраховано, виходячи, що дана заборгованість існувала протягом місяця та інфляція становить 1 021, 88 грн. (арк. 8). Натомість, вказана заборгованість тривала лише 1 день, оскільки 03.03.2015 року, 04.03.2015 року, 16.03.2015 року були відповідні проплати (арк. 70-72). По решті нарахувань алгоритм аналогічний. Крім того, індекс інфляції розраховано позивачем, виходячи не з сукупного індексу інфляції, а помісячного (арк. 8-11).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в звязку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов'язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця для можливості застосування визначення державою середньомісячного індексу інфляції. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця (існування певної незмінної суми боргу протягом місяця).

При стягненні інфляційних втрат за прострочення виконання боржником грошового зобовязання, якщо термін прострочення становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат та встановлено, що розмір інфляційних втрат за вищевказаний період становить 3 046, 98 грн. (арк. 204). Отже, інфляційні втрати за вказаний період становлять 3 046, 98 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В решті інфляційних втрат в сумі 567, 89 грн. слід відмовити.

Позивачем нараховано відповідачу 3 % річних в сумі 227, 16 грн.

Перевіривши розрахунок розміру 3 % річних, судом встановлено, що при розрахунку 3 % річних позивачем допущено арифметичні помилки, неправильно визначено строк оплати (виходячи зі святкових та вихідних днів), а також помилково враховано в розрахунок дні оплати. Крім того, допущено помилки, а саме: неправильно вказано суми оплат та дати платежів. Так, наприклад, 05.03.2015 року оплати в розмірі 1 747, 78 грн. відповідачем не здійснювалось, натомість в розрахунку позивача вказана сума фігурує.

Судом здійснено перерахунок розміру 3 % річних. Таким чином, 3 % річних за прострочку платежів становлять 205, 97 грн. Детальний розрахунок 3 % річних, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 200-203). Розрахунок розміру 3 % річних здійснено судом за допомогою Бази "Законодавство", виходячи з суми простроченого платежу за кожний день прострочення з урахуванням здійснених відповідачем оплат, які перевірялись судом по платіжним дорученням (арк. 68-91).

Отже, вимога про стягнення 3 % річних в сумі 205, 97 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню. В решті 3 % річних в сумі 21, 19 грн. слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 4 226, 48 грн. Детальний розрахунок пені, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи (арк. 8-11). Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки, неправильно визначено строк оплати (виходячи зі святкових та вихідних днів), а також помилково враховано в розрахунок дні оплати. Крім того, допущено помилки, а саме: неправильно вказано суми оплат та дати платежів. Так, наприклад, 05.03.2015 року оплати в розмірі 1 747, 78 грн. відповідачем не здійснювалось, натомість в розрахунку позивача вказана сума фігурує.

Відповідно до п. 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 року № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Судом здійснено перерахунок розміру пені та встановлено, що пеня за період прострочки оплати платежів становить 3 520, 94 грн. Детальний розрахунок пені, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 196-199). Розрахунок розміру пені здійснено судом за допомогою Бази "Законодавство", виходячи з суми простроченого платежу за кожний день прострочення з урахуванням здійснених відповідачем оплат, які перевірялись судом по платіжним дорученням (арк. 68-91).

Отже, вимога про стягнення пені в сумі 3 520, 94 грн. є обґрунтованою та підставною. В решті пені в сумі 705, 54 грн. слід відмовити.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

частково задовольнити позов.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 співвласників багатоквартирного будинку Співдружність, вул. Самойловича, 5 А, м. Миколаїв, 54051 () на користь позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 ():

- 3 046, 98 грн. ( три тисячі сорок шість грн. 98 коп.) - суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів;

- 205, 97 грн. (двісті пять грн. 97 коп.) 3 % річних;

- 3 520, 94 грн. (три тисячі пятсот двадцять грн. 94 коп.) пені;

- 1156, 90 грн. (одна тисяча сто п'ятдесят шість грн. 90 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в позові в частині стягнення:

- 567, 89 грн. (пятсот шістдесят сім грн. 89 коп.) - суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів;

- 21, 19 грн. (двадцять одна грн. 19 коп.) 3 % річних;

- 705, 54 грн. (сімсот пять грн. 54 коп.) пені.

Судовий збір в розмірі 221, 10 грн. (двісті двадцять одна грн. 10 коп.) покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 08.12.2016 року

Суддя Е.М. Олейняш