ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 року Справа № 904/5660/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: ВерхоглядТ.А.(доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №01/07-1 від 01.07.16 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №ББУ/ПУ189/ВП/16 від 13.06.2016 р.;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2016 року у справі № 904/5660/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Збагачувач", м. Київ

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення пені та 3% річних у розмірі 694 700,31 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2016 року у справі № 904/5660/16 (суддя Крижний О.М.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля " на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Промислова компанія

"Збагачувач " пеню у розмірі 454 550,26 грн., 3% річних у розмірі 29 167,06 грн. та судовий збір у розмірі 8 013,35 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач довів суду факт порушення відповідачем умов договору № 010715/1п/р161-ПУ-ПТП від 01.07.2015 року в частині своєчасної оплати виконаних послуг із збагачення вугілля, тому наявні підстави, передбачені п.7.9 договору для стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та підстави для стягнення 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

Однак заявлену до стягнення суму пені та 3% річних позивач, на думку суду, провів неправильно, не врахував проведені відповідачем переплати внаслідок помилкової вказівки відповідачем номеру рахунку у призначенні платежу.

Суд провів власний розрахунок пені, за яким належна до стягнення сума становить 505 055,84 грн. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 83 ГПК України суд зменшив розмір пені на 10%.

Щодо 3% річних, то суд також зазначив на помилковість проведеного розрахунку внаслідок неврахування переплат, проведених відповідачем, про які зазначено вище.

13.09.2016 року на виконання рішення видано наказ господарського суду.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що позивачем не доведено факт прострочення відповідачем оплати рахунків, оскільки рахунки були направлені позивачем із запізненням. Докази направлення рахунків, на які послався суд, а саме - витяги з офіційного сайту Українського державного підприємства "Укрпошта", апелянт вважає неналежними доказами, а згідно отриманої відповіді від УДП "Укрпошта" встановити дату вручення відповідачу листів з рахунками позивача неможливо.

Апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення, в задоволенні позову відмовити.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу спростовує її доводи, вважає оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим. Просить залишити скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено що 01.07.2015 року між публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Збагачувач" (виконавець) було укладено договір №010715/1п/р/161-ПУ-ПТП, відповідно до п.1.1 якого замовник зобов'язується передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги виконавця пов'язані із збагаченням вугілля та прийняти концентрат, а виконавець зобов'язується прийняти вугілля, здійснити його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат замовнику, у строки та на умовах обумовлених у цьому договорі чи специфікаціях.

Згідно з п.1.1.2 договору датою поставки вугілля виконавцю вважається дата, зазначена у графі 21 залізничної накладної, яка свідчить по прибуття вантажу на станцію ЦОФ вантажоотримувача (Новогродовка чи/або Кривий Торець Донецької залізниці).

Датою відвантаження концентрату приймається дата, зазначена у графі 56 залізничної накладної, яка свідчить про приймання вантажу до перевезення (п.1.1.3 договору).

Відповідно до п.6.3 договору замовник здійснює оплату вартості послуг по збагачуванні вугілля шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця подекадно на підставі рахунків від виконавця протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання замовником рахунку від виконавця. Сторони погоджують, що рахунок на оплату направляється виконавцем замовнику у електронному вигляді на адресу , із обов'язковою в наступному передачею оригіналів. Підтвердженням отримання рахунка може бути фіксування ПІБ та посади особи, яка прийняла відповідний рахунок, отримання звіт про прийняття електронною поштою тощо.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (дата початку дії договору). Сторони встановлюють, що дата закінчення строку дії договору визначається наступним чином: при належному виконанні обома сторонами своїх зобов'язань, визначених цим договором. Датою закінчення строку дії договору є 30.06.2016 року, а у випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за цим договором, датою закінчення строку дії договору є дата повного і належного виконання сторонами усіх прийнятих на себе зобов'язань (п.10.1 договору).

Судом встановлено, що факт виконання позивачем в повному обсязі зобовязань за договором підтверджується актом надання послуг №071301 від 13.07.2015 року, актами здачі-прийняття робіт (послуг) №ЗБ-072101 від 21.07.2015 року, №ЗБ-073101 від 31.07.2015 року, №ЗБ-073102 від 31.07.2015 року, №ЗБ-081101 від 01.07.2015 року, №ЗБ-082101 від 20.08.2015 року, №ЗБ-082102 від 21.08.2015 року, №ЗБ-082103 від 21.08.2015 року, №ЗБ-083101 від 31.08.2015 року, №ЗБ-083106 від 31.08.2015 року, №ЗБ-083108 від 31.08.2015 року, №ЗБ-083114 від 31.08.2015 року, №ЗБ-083115 від 31.08.2015 року, №ЗБ-083116 від 31.08.2015 року, №ЗБ-091101 від 11.09.2015 року, №ЗБ-092101 від 21.09.2015 року.

Дану обставину не спростовує і апелянт.

Позивач надав відповідачу рахунки на оплату і згідно наданих до справи платіжних доручень оплата проведена в повному обсязі.

Позивач не заперечує, що оплата відповідачем виконаних послуг проведена, однак стверджує, що здійснена вона несвоєчасно.

Відтак, спірним є питання щодо дати отримання відповідачем рахунків на оплату та правильність визначення позивачем періоду прострочення, розрахунку пені і 3% річних.

Щодо дати отримання відповідачем рахунків на оплату, та колегія суддів вважає правомірним посилання суду першої інстанції на докази направлення позивачем цінним листом кожного із зазначених у рішенні рахунків.

Матеріалами справи підтверджується, що спірні рахунки відповідачем отримані, оскільки у актах здачі прийняття робіт (послуг), які підписані відповідачем, зазначено про отримання відповідачем рахунків.

Твердження апелянта про те, що в якості доказу отримання рахунків суд зазначив витяги з офіційного сайту Українського державного підприємства "Укрпошта", не відповідають дійсності. Таке посилання в рішенні суду відсутнє.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив факт виконання позивачем послуг за договором, факт порушення відповідачем строків оплати, які встановлені п.6.3 договору.

Статтею 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення передбачено і ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.7.9 договору за прострочку оплати (п.6.3 договору) замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочки, від загальної суми заборгованості за кожний день прострочки.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного судового рішення щодо помилкового розрахунку позивачем сум пені та 3% річних, оскільки ним було помилково визначено неналежно сплачені суми згідно отриманих рахунків.

Так, судом встановлено, що позивачем невірно здійснено зарахування проведених відповідачем оплат, оскільки відповідач невірно зазначав призначення платежу.

Суд обґрунтовано зазначив, що у випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" зазначене чітке призначення платежу, то даний платіж має зараховуватися відповідно до його призначення. Однак, у випадку наявності переплачених сум за відповідними рахунками, то ці суми мають зараховуватись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, у разі наявності переплат платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто, починаючи з такої, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Така правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Вищого господарського суду України, зокрема постановах від 14.04.2005 року у справі №11/274(12/5), від 25.12.2003 у справі №10/172 та Верховний Суд України (ухвала від 23.06.2005 року у справі №11/274(12/5)).

Судом було здійснено розрахунок пені із віднесенням відповідних переплат в рахунок непогашених платежів у хронологічному порядку, але з першочерговим урахуванням призначення платежу, і за розрахунком суду першої інстанції пеня становить 505 055,84 грн.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При розгляді заяви про зменшення розміру штрафних санкцій суд має дослідити наявність чи відсутність виняткових обставин для звільнення винної сторони від відповідальності.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення про те, що належна до стягнення пеня за несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань є надмірно великою, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.ч.1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України 904/5926/13.

Щодо стягнення 3% річних, то проведений судом розрахунок також є правильним і відповідачем не спростованим.

Таким чином, апеляційна скарга не доведена, задоволенню не підлягає. Рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2016 року у справі № 904/5660/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецької

Суддя: Ю.Б. Паруснікова

Підписано в повному обсязі 09.12.2016 року.