номер провадження справи 33/89/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 Справа № 908/2644/16

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна (юридична адреса: 03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25; адреса для листування: 01032, м. Київ, ОСОБА_1 Шевченка, 37/122)

до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Оранта-Січ (69104, м. Запоріжжя, вул. Європейська, 16)

про відшкодування шкоди

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : не зявився;

від відповідача: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Провідна, м. Київ звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Оранта-Січ, м. Запоріжжя про відшкодування шкоди в розмірі 14897,00 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на наступні обставини.

26.12.2013р. між ПрАТ Страхова компанія Провідна та ОСОБА_2 (Страхувальником) було укладено Договір добровільного комплексного автострахування № 06/0665066/0816/13, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Mitsubishi» д/н НОМЕР_1.

07.07.2014 р. в м. Запоріжжя по вул. Набережна, мала місце дорожньо-

транспортна пригода. Громадянин ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, допустив зіткнення із застрахованим ТЗ.

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області, громадянина ОСОБА_3 було визнано винним в порушенні ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Зазначену подію, було визнано страховою, про що 12.08.2014 року було складено Страховий акт № НОМЕР_3 та розрахована сума страхового відшкодування. Збиток розраховано відповідно до умов Договору страхування, ОСОБА_4 № 36-54-П-51660 від 11.08.2014 року, відповідно до яких фактична вартість відновлювального ремонту склала 15897,00 грн.

Розмір страхового відшкодування, який ПрАТ «СК «Провідна» виплатило, на підставі заяви страхувальника, склав 15897,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 0038741 від 28.08.2014 р.

Позивач відзначає, що відповідно до ст. 27 ЗУ "Про страхування", після виплати страхового відшкодування Страхувальнику, до Страховика (позивача) перейшло право вимоги до відповідальної особи в порядку регресу. Зауважує, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3, на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК Оранта-Січ за полісом АС/9923206. Посилаючись на положення статей 993,1166 Цивільного кодексу України, ст. 228 ГК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.10.2016 р. порушено провадження у справі № 908/2644/16, розгляд якої призначено на 08.11.2016 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.11.2016 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 06.12.2016 р.

Відповідач у письмовому відзиві проти позову заперечив. Зокрема, посилаючись на ст. 22.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", вказує, що положення Закону передбачають відшкодування страховиком цивільно-правової відповідальності лише оціненої шкоди, тобто вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, визначеної за результатами оцінки проведеної аварійним комісаром, експертом або суб'єктом оціночної діяльності.

Наголошує, що СТО не може визначати оцінену шкоду у встановленому цим Законом порядку тому, що відповідно до п. 1.3 розділу І ОСОБА_5 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, не є суб'єктом оціночної діяльності.

Пунктом 5.5. розділу V ОСОБА_5 зазначено, що визначення матеріального збитку...

без огляду особисто експертом (оцінювачем) .... можливе тільки за рішенням органу

(посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство.

Тому, у відповідь на заяву позивача про відшкодування шкоди, останньому була дана відповідь про необхідність надання розрахунку матеріальної шкоди виконаного у встановленому Законом порядку. Ніякої відповіді від позивача не отримано. До надання вищевказаного розрахунку розгляд Вимоги було призупинено, тобто відповідач не відмовлявся від вимог позивача.

Звертає увагу суду на те, що згідно ОСОБА_4 огляду транспортного засобу «Mitsubishi» д/н НОМЕР_1 від 07.07.2014р. пошкодження зазнала задня частина автомобіля.

Такі самі механічні пошкодження задній центральній частині були у ДТП з транспортним засобом «Mitsubishi» д/н НОМЕР_1 04 березня 2011р., тому при розрахунку страхового відшкодування мав бути застосований коефіцієнт фізичного зносу та розрахунок відновлюваного ремонту автомобіля має бути розраховано у порядку встановленому законодавством враховуючи те, що даний автомобіль раніш було пошкоджено внаслідок ДТП, про що свідчить картка обліку ДТП з Інформаційно-пошукової системи обліку та аналізу ДТП ДАІ МВС та МТСБУ №8780873.

Відповідач вказує, що вирішуючи спір у справі, суд повинен оцінювати дійсний зміст правовідносин, які виникли між сторонами, що регулюється не тільки приписами Закону України "Про страхування" та умовами договору добровільного страхування, а і загальними нормами цивільного законодавства та спеціальними нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", за змістом якого обсяг відповідальності страховика, що виник за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є обмеженим лімітом відповідальності, зазначеним в полісі, і розраховується з урахуванням зносу деталей - ст.29 Закону, та відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону, страховик відшкодує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Присутній у судовому засіданні 08.11.2016 р. представник відповідача, заперечення на позов підтримав у повному обсязі.

Разом з тим, у судове засідання 06.12.2016 р. відповідач свого представника не направив, натомість, надіслав письмову заяву (вих. № 4944 від 05.12.2016 р.), в якій, посилаючись на те, що його представник, який приймає участь у даній справі, наразі знаходиться на лікарняному, просить продовжити строк розгляду справи та перенести судове засідання на більш тривалий термін.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду справи, суд залишив його без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК України розгляду справи у разі незявлення представника сторони за викликом господарського суду є правом, а не обовязком суду, і використовується ним, якщо неявка представника сторони перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

В даному випадку, суд вважає, що неявка представника відповідача, повідомленого належним чином про час та місце судового розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні. Суд констатує, що матеріали справи в повному обсязі містять необхідний обсяг доказів у справі, достатніх для вирішення спору по суті, внаслідок чого спір може бути вирішений в даному судовому засіданні.

У разі наявності додаткових заперечень на позовну заяву, відповідач не був позбавлений можливості викласти їх у письмовій формі та завчасно направити на адресу суду.

Крім того, згідно зі ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути керівники та інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

В даному випадку, відповідач є юридичною особою і у разі неможливості явки одного зі своїх працівників, мав право направити іншого повноважного представника для участі в судовому засіданні 06.12.2016 р. для представництва своїх інтересів або керівника.

Крім того, клопотання є процесуально безпідставним, оскільки до свого клопотання відповідач не надав жодного належного і допустимого в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України доказу неможливості явки представника юридичної особи до судового засідання.

Тобто відповідач не підтвердив факту неможливості явки свого представника до господарського суду.

Суд наголошує, що згідно зі ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Отже. зважаючи на достатність доказів в матеріалах справи, суд не знаходить підстав, передбачених ст. 69 ГПК України для продовження строку розгляду справи та підстав, передбачених ст. 77 ГПК України, для відкладення розгляду справи. Тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Позивач процесуальним правом на участь представника у судовому засіданні не скористався.

У письмових запереченнях (вих. 03-17/14750 від 24.11.2016 р.) на відзив відповідача, позивач просив проводити розгляд даної справи здійснити без участі його представника.

Зважаючи на те, що всі витребувані судом докази позивачем надано, клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, судом задовольняється.

Суд зауважує, що сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність матеріалів справи для розгляду позовної заяви, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 06.12.2016 р. прийнято і проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 26.12.2013 року між ПрАТ Страхова компанія Провідна (Страховиком, позивачем у справі) та ОСОБА_2 (Страхувальником) було укладено Договір добровільного комплексного автострахування № 06/0665066/0816/13, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Mitsubishi» д/н НОМЕР_1.

07.07.2014 р. в м. Запоріжжя по вул. Набережна трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3

Внаслідок вказаної ДТП зазначені автомобілі зазнали пошкоджень.

07.07.2014 р. Відділом ДАІ Орджонікідзевського РВ м. Запоріжжя складено Довідку № 9408923 про дорожньо-транспортну пригоду, в якій зазначено, що внаслідок ДТП, яка сталася 07.07.2014 р. в м. Запоріжжя по вул. Набережна, транспортний засіб «Mitsubishi Галант» д/н НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження: задня центральна частина (задній бампер, вихлопна труба, правий фонар, кришка багажника).

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 05.08.2014 р. по справі № 3/328/732/2014 ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні правопорушення, що передбачено ст. 124 КУпАП України.

07.07.2014р. ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ Страхова компанія Провідна із Заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

07.07.2014р. та 08.07.2014 р. проведено огляд автомобіля НОМЕР_4, про що складено ОСОБА_4 огляду транспортного засобу, в яких зафіксовано пошкодження застрахованого автомобіля.

ОСОБА_4 № 36-54-П-51660 здачі-приймання виконаних робіт від 11.08.2014 р., по ремонту автомобіля НОМЕР_4, загальна вартість робіт з матеріалами складає суму 15897,00 грн.

Позивачем було складено Страховий акт № НОМЕР_3 (арк. справи 23), який передбачав страхове відшкодування Страхувальнику у розмірі 15897,00грн.

Сума страхового відшкодування в загальному розмірі 15897,00 грн. була виплачена Страхувальнику у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 0038741 від 28.08.2014 р. на суму 15897,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника транспортного засобу (автомобіля НОМЕР_5) станом на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ Страхова компанія Оранта-Січ за полісом АС/9923206, згідно з яким на 07.07.2014 р. поліс є дійсним. Ліміт за шкоду майну 50000,00 грн., франшиза 1000,00 грн.

У звязку з цим, позивачем на адресу ПрАТ Страхова компанія Оранта-Січ (відповідача у справі) була направлена Заява про відшкодування шкоди в порядку регресу (вих. № 03-17/12746 від 04.09.2014 р.) з пропозицією відшкодувати ПрАТ Страхова компанія Провідна суму 15897,00грн.

Проте, відповідачем, шкода в порядку регресу, позивачу сплачена не була.

Позовна вимога про стягнення з ПрАТ Страхова компанія Оранта-Січ шкоди в розмірі 14897,00 грн., стала предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

ОСОБА_4 з п. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 5 зазначеної статті визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, тобто особи, винної у ДТП, застрахована у ПрАТ Страхова компанія Оранта-Січ (відповідача), що підтверджується Полісом серія АС № 9923206.

ОСОБА_4 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

ОСОБА_4 приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, суд враховує, що виплата страхового відшкодування була визначена на підставі страхового акту та Ату № 36-54-П-51660 здачі-приймання виконаних робіт від 11.08.2014 р. (виконавець робіт ФОП ОСОБА_5Б.).

Відповідно до Ату № 36-54-П-51660 здачі-приймання виконаних робіт від 11.08.2014 р., загальна вартість робіт з матеріалами складає 15897,00 грн.

ОСОБА_4 із Страховим актом № НОМЕР_3 визначено страхове відшкодування Страхувальнику у розмірі 15897,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобовязання і виплатив страхове відшкодування в загальній сумі 15897,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 0038741 від 28.08.2014 р. на суму 15897,00 грн., з призначенням платежу: «страхове відшкодування згідно договору № 06/0665066/0816/13, згідно акту № НОМЕР_3 для ОСОБА_2І.».

Таким чином ПрАТ Страхова компанія Провідна (позивач) виконав зобовязання за договором добровільного комплексного автострахування № 06/0665066/0816/13, укладеного з ОСОБА_2

ОСОБА_4 ст. 27 Закону України Про страхування до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічну норму містить ст. 993 Цивільного кодексу України.

Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Отже, обовязок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе Страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В розумінні ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, та в силу положень Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальною особою є саме відповідач.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача, який сплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідальної особи, якою є відповідач.

Матеріалами справи підтверджується, що нарахована позивачем сума страхового відшкодування відповідає сумі матеріального збитку, завданого власникові автомобіля НОМЕР_4, в результаті його пошкодження при ДТП, який згідно з Розрахунком страхового відшкодування та Атом № 36-54-П-51660 здачі-приймання виконаних робіт від 11.08.2014 р. склав 15897,00грн., та ліміту відповідальності за Полісом № АС/9923206 (ліміт за шкоду майну 50000,00 грн., франшиза 1000,00 грн.).

Таким чином, заявлена позивачем до стягнення сума в розмірі 14897,00грн. (15897,00грн. 1000,00 грн.) є обґрунтованою.

З огляду на досліджені докази, встановлені обставини та вищезазначені приписи норм чинного законодавства України, а також з урахуванням викладеного, суд констатує правомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 14897,00 грн., а тому задовольняє її у повному обсязі.

Доводи ПрАТ СК Оранта-Січ (відповідача) про те, що ПрАТ Страхова компанія Провідна всупереч приписам Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не додано висновку (звіту) експерта, суд вважає необґрунтованими, оскільки, проведення оцінки майна по визначенню збитків або розміру відшкодування є обовязковим у встановлених законом випадках, натомість імперативної норми, яка б зобовязувала страховика в обовязковому порядку звертатися до визначених вищезгаданим Законом субєктів оціночної діяльності, чинне законодавство не містить.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

ОСОБА_4 з п. 1.6 ОСОБА_5 товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092, відновлювальний ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 ОСОБА_5 - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Отже, наведені вище положення чинного законодавства свідчать, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

ОСОБА_4 з ч. 1 ст. 14 та ст. 204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як наголосив Вищий господарський суд України в постановах від 04.12.2012 р. у справі № 5011-37/5786-2012 та від 04.12.2012 р. у справі № 5011-68/7859-2012, норми Закону України «Про страхування» не містять положень, які б зобов'язували страховика визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням лише автотоварознавчої експертизи (дослідження), проведеної оцінювачем чи суб'єктом оціночної діяльності, та на підставі лише звіту про оцінку КТЗ. Натомість положеннями статті 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

ОСОБА_4 умов п. 14.1. Договору підставою для визначення розміру збитків є рахунок СТО, що здійснює відновлювальний ремонт застрахованого ТЗ на яку Страхувальника направив Страховик.

В даному випадку, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач, з огляду на наявність укладеного між ним та ОСОБА_2 Договору, здійснив визначення розміру збитку застрахованого автомобіля та страхового відшкодування у відповідності до його умов.

Суд зауважує, що правовідносини, що виникли між позивачем та ОСОБА_2 на підставі укладеного між ними договору добровільного комплексного автострахування № 06/0665066/0816/13, відносяться до добровільного страхування. Відтак, при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, позивач не повинен був керуватися нормами Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" з огляду на наявність укладеного між ним та ОСОБА_2 договору добровільного страхування.

При цьому, Закон України "Про страхування" не містить положень, які б покладали на страховика за договором добровільного страхування обовязок здійснювати проведення субєктами оціночної діяльності оцінки заподіяної шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, та які б ставили необхідність відшкодування шкоди у залежність від проведення такої оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Разом з цим, частина друга статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", яка визначає випадки, коли проведення оцінки майна є обовязковим, такого обовязку щодо оцінки, на страховика, який уклав договір добровільного страхування, також не покладає.

Таким чином, позивач при визначенні розміру страхового відшкодування, що підлягає виплаті страхувальнику, повинен був керуватися нормами Закону України "Про страхування" та умовами укладеного між ним та ОСОБА_2 договору добровільного комплексного автострахування № 06/0665066/0816/13.

Зазначена правова позиція відображена в постанові Вищого господарського суду України від 07.08.2014 р. у справі № 910/14328/13.

ОСОБА_4 зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Таким чином, до позивача у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Законами України «Про страхування» та «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобовязання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі №3-50гс15.

Відповідно до приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

З наведених приписів законодавства вбачається, що Страховик отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування і таке право переходить до нього саме в обсягах фактично понесених витрат.

Нормою статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Проте, здійснення ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» виплати страхового відшкодування на користь Страхувальника в сумі без врахування фізичного зносу не суперечить приписам статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки вказаний Закон не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування наземного транспорту № 06/0665066/0816/13 від 26.12.2013 р., предметом якого є страхування транспортного засобу «Mitsubishi Галант» д/н НОМЕР_1, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить. Так, з приписів вказаних норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, не стосуються позивача (Страховика за договором добровільного страхування майна), дії якого не регулюються цим Законом.

Водночас, зі змісту пункту 13 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/0665066/0816/13, вбачається узгодження Страховиком та Страхувальником умов про визначення страхового відшкодування без врахування зносу, що не суперечить приписам статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

ОСОБА_4 з ч.4 ст.9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту №06/0665066/0816/13 від 26.12.2013 р. досягнуто згоди, що вартість відновлювального ремонту розраховується згідно з рахунками СТО, що здійснює відновлювальний ремонт застрахованого ТЗ, на яку Страхувальника направив Страховик.

При цьому під час відновлювальних робіт використовуються нові деталі, вузли, агрегати, а не деталі, вузли, агрегати, які мали таку ж ступінь зносу як і на момент пошкодження автомобіля.

Отже, для відновлення свого порушеного права потерпілий зазнає витрат у розмірі вартості нових деталей, необхідних для відновлення пошкодженого майна.

Законами України "Про страхування" та Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик не обмежується сумою оцінки транспортного засобу, а виплачує суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Вказану правову позицію висловив Верховний суд України в постанові від 15.04.2015 у справі №3-50гс15 (справа № 910/7163/14 за позовом ПрАТ «АСК «Омега» до ПАТ "Українська охоронно-страхова компанія", про стягнення страхового відшкодування у розмірі 20 560,19 грн.), а також Вищий господарський суд України (постанови у справах № 910/1692/15-г, №910/15485/15 від 03.02.2016 р.).

Поряд з цим, у відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у листі від 19.07.2011р. щодо судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди та визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

З урахуванням вимог п.36.4 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за наявності здачі-приймання виконаних робіт, страхового акту № НОМЕР_3 від 12.08.2014 р. та платіжного доручення №0038741 від 28.08.2014 р., є достатніми доказами реальних витрат на відновлення пошкодженого ТЗ, для виплати страхового відшкодування застрахованій особі і права на відшкодування цих витрат за рахунок винної особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідачем.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також визначені Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 14897,00 грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Оранта-Січ (69104, м. Запоріжжя, вул. Європейська, 16, ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна (юридична адреса: 03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 25; адреса для листування: 01032, м. Київ, ОСОБА_1 Шевченка, 37/122, ) суму 14897 (чотирнадцять тисяч вісімсот девяносто сім) грн. 00 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та суму 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України (із урахуванням ч.3 ст. 51 ГПК України) 09.12.2016 р.

Суддя М.В. Мірошниченко