ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. Справа № 911/3554/16

За позовом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Київській області

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Агрофірма Данилівська

про стягнення 2477,16грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №11 від 17.02.2016);

від відповідача: ОСОБА_3 (директор).

СУТЬ СПОРУ: Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській області (далі РВ ФДМ України по Київській області) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Агрофірма Данилівська (далі ПП Агрофірма Данилівська) та просить суд:

- стягнути 2477,61грн у т.ч.: 1159,02грн основна заборгованість та 1318,14грн пеня;

- розірвати договір оренди від 11.07.2005 №195-А, укладений між РВ ФДМ України по Київській області та ПП Агрофірма Даниліська;

- зобовязати орендаря ПП Агрофірма Данилівська повернути балансоутримувачу - ПП Агрофірма Данилівська дитячий садок, площею 431,6кв.м., що розташований за адресою:Київська область, Васильківський район, с. Воровичі, вул. Леніна,1.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором №195-А від 11.07.2005, в частині сплати орендної плати у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ПП Агрофірма Данилівська у своєму відзиві вказує на те, що зазначене обґрунтування позовних вимог суперечить Закону України Про оренду державного та комунального майна. Окрім того, відповідач зазначає, що приміщення, яке позивач просить зобовязати повернути, ним повернуто до комунальної власності. Що ж до вимог про стягнення орендної плати та пені відповідач просить суд застосувати до вимог позивача наслідки спливу строків позовної давності.

Враховуючи, що приміщення що є предметом договору оренди №195-А від 11.07.2005 за актом приймання-передачі від 04.06.2009 передано відповідачем ОСОБА_4 сільській раді та належить до комунальної власності, 09.12.2016 позивачем подано клопотання про уточнення позовних вимог, яке за своєю суттю є заявою про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якого позивач просить суд стягнути з відповідача 2477,61грн у т.ч.: 1159,02грн основна заборгованість та 1318,14грн пеня.

В судовому засіданні 08.12.2016 оголошено перерву в розгляді справи до 12.12.2016.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

11.07.2005 між ПП Агрофірма Данилівська (орендар) та РВ ФДМ України по Київській області (орендодавець) укладено індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (а.с.10-11, зворот).

Відповідно п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орпенндар приймає в строкове платне користування майно, а саме дитячий садок, площею 431,60 кв.м. розміщене за адресою с. Варовичі, що знаходиться на балансі ПП Агрофірма Данилівська. Майно передається з метою використання за призначенням.

Згідно п. 2.1 договору, орендарі вступають у строкове платне користування майном у термін вказаний у договорі, але не раніше підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна балансоутримувачу.

У разі припинення договору майно повертається орендарями балансоутримувачу.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць оренди 39,65грн (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору, орендна плата а кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно п. 3.3 договору, орендна плата перераховується щомісячно, не пізніше 05 числа наступного місяця у співвідношенні: 30% орендної плати балансоутримувачу; 70% орпегної плати перераховується до державного бюджету.

У відповідності до п. 10.1 договору, договір укладено строком на 364 дні з 11.07.2005 до 10.07.2006 включно.

Згідно п. 10.6 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Правовідносини сторін договору регулюються також Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законом з питань оренди державного та комунального майна та, відповідно до частин 1 та 2 статті 1 цього Закону, регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Проте, як вбачається з акту приймання-передачі від 04.06.2009 (а.с.38-40) обєкт оренди передано від відповідача до комунальної власності ОСОБА_4 сільської ради. Вказаний акт складено в т.ч. представником Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Київській області, підпис якого засвідчено печаткою позивача у даній справі.

Тобто, з підписанням вказаного відносини оренди за спірним договором припинено, а отже, заборгованість зі сплати орендних платежів може бути нарахована відповідачу за період до 04.06.2016.

Позивачем у розрахунку позовних вимог вказано заборгованість за період 05.08.2005 станом на 01.10.2013 у сумі 1657,43грн.

Відповідачем не заперечується наявності в нього заборгованості за сплати орендних платежів за період до 04.06.2009, проте, останній просить суд застосувати до вимог позивача про стягнення орендної плати та нарахованої на неї пені наслідки спливу строку позовної давності про що заявляє у відзиві на позов та в окремо поданій заяві про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення 2477,16грн.

Стаття 256 ЦК України (чинного на момент подачі позовної заяви) визначає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як визначено чч. 3-5 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З огляду на приписи ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, враховуючи умови укладеного сторонами договору (п.3.3) відповідно до якого орендна плата сплачується щомісячно, не пізніше 05 числа наступного місяця, а також враховуючи, що відносини сторін щодо оренди вказаного майна припинились 04.06.2009 (тобто в червні 2009) останнім днем виконання відповідачем обовязку щодо сплати орендних платежів було 05.07.2009.

Таким чином, загальний строк позовної давності за вимогами про сплату орендних платежів закінчився 05.07.2012, а спеціальний строк щодо сплати пені 05.07.2010 відповідно.

Враховуючи, що з даним позовом позивач звернувся до суду 03.11.2016, позивачем пропущено строк позовної давності, про яку заявлено відповідачем, у звязку з чим, суд дійшов висновку про відмову в задоволення позовних вимог у даній справі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 15.12.2016.

Суддя С.І. Чонгова