РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року` Справа № 906/755/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі судового засідання: Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: ОСОБА_1 (довіреність №2 від 22 лютого 2016 року)

розглянувши апеляційну скаргу позивача - ТОВ "Малинська промислово-фінансова компанія" на рішення господарського суду Житомирської області від 27.10.2016 року у справі №906/755/16 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом ТОВ "Малинська промислово-фінансова компанія"

до Публічного акціонерного товариства "Радомишльський машинобудівний завод"

про стягнення 713 300,00 грн.

Судом розяснено представнику відповідача права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області (суддя Тимошенко О.М.) від 27 жовтня 2016 року у справі №906/755/16 відмовлено у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинська промислово-фінансова компанія" (надалі позивач) до Публічного акціонерного товариства "Радомишльський машинобудівний завод" (надалі відповідач) про стягнення 713300,00 грн..

Вказане рішення обґрунтовано тим, що 21 грудня 2006 відбулося повне погашення позивачем заборгованості відповідача згідно умов мирової угоди від 21 липня 1998 року. В даному випадку строк виконання відповідачем зобов'язання не визначений, тому перебіг позовної давності починається з моменту виникнення права на вимогу. Таке право у позивача виникло 21 грудня 2006 року і з цього часу починається перебіг строку позовної давності, який сплинув 21 грудня 2009 року. Позов поданий 12 травня 2016, тобто позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволені позову.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинська промислово-фінансова компанія" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року у справі №906/755/16 та припинити провадження у справі. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи та неповноту з'ясування обставин справи. Зокрема, апелянт зазначає, що постановою господарського суду Житомирської області від 08 квітня 2015 року у справі №906/1127/13, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень України за номером 38163422, ТОВ "Малинська ПФК" визнано банкрутом та введено ліквідаційну процедуру. Пунктом 7 частини 1 статті 12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Згідно з частиною 9 статті 16 ГПК України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Відповідна правова позиція щодо підвідомчості спорів за участю боржника викладена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №911/4212/14, відповідно до якої положення статей 12, 16 ГПК України, в силу приписів частини 1 статті 58 Конституції України, застосовуються і до справ про банкрутство, провадження у яких здійснюється за Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". За таких обставин та з огляду на правову позицію Верховного Суду України позивач приходить до висновку, що даний спір не підлягав вирішенню судом в порядку окремого позовного провадження, а повинен був розглядатись в межах справи про банкрутство на вимогу частини 9 статті 16 ГПК України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23 листопада 2016 року у справі №906/755/16 було поновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження апеляційну скаргу та призначено дату судового засідання на 08 грудня 2016 року.

Від представника відповідача - Публічного акціонерного товариства "Радомишльський машинобудівний завод" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що у апеляційній скарзі фактично не наведено будь-якого доводу, направленого на спростування оскаржуваного рішення саме із підстав пропуску загального у 3(три) роки строку позовної давності, як фактично не поданого до цього суду першої інстанції також і будь-якого доказу направленого на підтвердження того, що позовна давність позивачем де-факто та де-юре не пропущена, а такий доказ (докази) не додано і також до апеляційної скарги. Крім того, передбачені статтею 80 ГПК України підстави припинення провадження у даній справі №906/755/16 взагалі відсутні та фактично не мають місце. Посилання ТОВ "Малинська промислово-фінансова компанія" на правову позицію Верховного Суду України, яка міститься у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №911/4212/14 є недоречним, оскільки Верховний суд України розглянув і фактично вирішив питання про те, що зазначена справа №911/4212/14 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а натомість може бути розглянута саме в порядку господарського судочинства з огляду на те, що пунктом 7 частини 1 статті 12 ГПК України встановлено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах із майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство та визнано цього ж боржника банкрутом і щодо нього відкрито ліквідаційну процедуру тим чи іншим господарським судом України.

Безпосередньо в судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав вимоги і доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином /а.с. 104-106/.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог статті 101 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ухвалою господарського суду Житомирської області від 06 червня 2002 року у справі №5/82"Б" затверджено мирову угоду між АТЗТ "Радомишльський машинобудівний завод" (відповідач), ТОВ "Малинська ПФК" (позивач) та кредиторами АТЗТ "Радомишльський машинобудівний завод" від 21 липня 1998 року /а.с. 13-15/.

Згідно затвердженої судом мирової угоди, ТОВ "Малинська ПФК" зобов'язалось забезпечити на протязі 2002-2005 років погашення кредиторської заборгованості відповідача на загальну суму 713300,00 грн.

Додатком №2 до Мирової угоди ТОВ "Малинська ПФК" та АТЗТ "Радомишльський машинобудівний завод" уклали договір від 21 липня 1998 року в пункті 1.1. якого зазначили, що цей договір укладається стосовно погашення боргів АТЗТ "Радомишльський машинобудівний завод" на підставі Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" /а.с. 16-17/.

Пунктами 1.2 - 1.4 сторони передбачили, що цей договір відповідно до пункту 4 статті 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачає виконання зобов'язань боржника третьою особою. Третя особа бере на себе зобов'язання погасити заборгованість (сума боргу вказана в графіку погашення заборгованості, далі графік) боржника перед кредиторами та витрат, пов'язаних з провадженням справи про банкрутство на умовах передбачених даним договором. З моменту підписання даного договору здійснюється перехід всіх боргів боржника перед кредиторами до третьої особи.

Колегією суддів встановлено, що пунктом 2.4 Додатку №2 до мирової угоди сторони передбачили, що сума сплачена третьою особою по даному договору є сумою заборгованості боржника перед третьою особою. Порядок та строки погашення вказаної заборгованості визначаються боржником та третьою особою самостійно на підставі окремих договорів.

Мирову угоду від 21 липня 1998 року у справі №5/82"Б" ТОВ "Малинська промислово-фінансова компанія" повністю виконало, про що не заперечили сторони у судовому засіданні суду першої інстанції та підтверджується: інформацією ТОВ "Малинська ПФК" від 20 січня 2003 року про погашення заборгованості перед звільненими працівниками на суму 12.7 тис.грн.; інформацією Державного комітету України з державного матеріального резерву від 07 січня 2005 року про сплату 101.6 тис. грн. по мировій угоді; інформацією АКБ "Мрія" від 10 травня 2006 року про сплату по мировій угоді 424,6 тис.грн.; довідкою Управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі від 05 серпня 2005 про сплату по мировій угоді 166.2 тис. грн.; Інформацією ТОВ "Малинська ПФК" від 21 грудня 2006 року про погашення по мировій угоді заборгованості Обкому профспілки машинобудівників 8,2 тис.грн.

22 червня 2007 року між Акціонерним товариством закритого типу "Радомишльський машинобудівний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Малинська промислово-фінансова компанія" було укладено договір №128 відповідно до пункту 1.1. якого АТЗТ "Радомишльський машинобудівний завод" згідно протоколу №1 від 17 квітня 2007 року та згідно спільного засідання Правління та Наглядової ради АТЗТ "Радомишльський машинобудівний завод" надає безповоротну фінансову допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю "Малинська промислово-фінансова компанія" в сумі 795000,00 грн..

Невиконання відповідачем зобов'язань по поверненню ТОВ "Малинська промислово-фінансова компанія" коштів в розмірі 713300,00 грн. на підставі мирової угоди стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відповідачем в суді першої інстанції було заявлено про застосування до правовідносин строків позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Так як мирова угода була укладена 21 липня 1998 року, затверджена ухвалою господарського суду Житомирської області від 06 червня 2002 року та була виконана у 2007 році на підставі Договору №128 від 22 червня 2007 року то до спірних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

За умовами частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обов'язковість договору для виконання сторонами встановлена статтею 629 Цивільного кодексу України.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З дослідженого колегією суддів встановлено, що пунктом 2.4 Додатку №2 до мирової угоди сторони передбачили, що сума сплачена третьою особою по даному договору є сумою заборгованості боржника перед третьою особою. Порядок та строки погашення вказаної заборгованості визначаються боржником та третьою особою самостійно на підставі окремих договорів.

Як було зазначено вище, 22 червня 2007 року між Акціонерним товариством закритого типу "Радомишльський машинобудівний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Малинська промислово-фінансова компанія" було укладено договір №128 відповідно до пункту 1.1. якого АТЗТ "Радомишльський машинобудівний завод" згідно протоколу №1 від 17 квітня 2007 року та згідно спільного засідання Правління та Наглядової ради АТЗТ "Радомишльський машинобудівний завод" надає безповоротну фінансову допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю "Малинська промислово-фінансова компанія" в сумі 795000 грн.

Пунктом 1.2 вказано договору передбачено, що АТЗТ "Радомишльський машинобудівний завод" наданням безповоротної фінансової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Малинська промислово-фінансова компанія", таким чином виконує свої зобов'язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Малинська промислово-фінансова компанія" згідно рішення Мирової угоди.

На виконання вищезазначених зобов'язань ЗАТ "Радомишльський машинобудівний завод" було перераховано позивачу 792900 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача за період з 16 червня 2007 року по 17 липня 2007 року /а.с. 57-58/.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Радомишльський машинобудівний завод" належним чином виконало покладені на нього зобов'язання за мировою угодою від 21 липня 1998 року.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відтак судами встановлено, що підстави для задоволення позовної вимог відсутні.

Стосовно поданої заяви про застосування строків позовної давності колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

За нормами статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно приписів статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, у зв'язку з відмовою у позові колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви про застосування позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Вимога апелянта про припинення провадження у справі №906/755/16 у зв'язку із порушенням справи про банкрутство ТОВ "Малинська промислово-фінансова компанія" та введенням ліквідаційної процедури є безпідставною та необґрунтованою з огляду на наступне.

Пунктом 7 частини 1 статті 12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

Згідно з частиною 9 статті 16 ГПК України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, колегією суддів не вбачається порушення господарським судом Житомирської області норм процесуального права щодо виключної підсудності справ, оскільки провадження у справі порушено щодо ТОВ "Малинська промислово-фінансова компанія", а не щодо ПАТ "Радомишльський машинобудівний завод".

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 27.10.16 року у справі №906/755/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "Малинська промислово-фінансова компанія" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 906/755/16 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.