ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.12.2016 Справа № 904/8160/16

За позовом Благодійного фонду "СПРИЯННЯ БЕЗПЕЦІ ДОРОЖНЬОГО РУХУ", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМ", м. Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1, м. Дніпро

про стягнення вартості автотранспортного засобу, прийнятого на зберігання

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 16.02.16р.

від відповідача: не з"явився

від третьої особи: ОСОБА_2, дов. від 21.10.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Благодійний фонд "СПРИЯННЯ БЕЗПЕЦІ ДОРОЖНЬОГО РУХУ" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМ" про стягнення 113 836,00грн. вартості автотранспортного засобу Toyota Runner 1991 року випуску, державний номер 06080АЕ, коліру темно-зелена перлина, універсал, JT111VND009006191, прийнятого відповідачем на зберігання.

Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх обов"язків щодо зберігання автотранспортного засобу Toyota Runner, 1991 року випуску, який належить позивачу.

Відповідач позов не визнає, зазначає, що між позивачем та відповідачем договір не укладався. Відповідач вважає, що позивач не довів, на якій підставі автомобіль був переданий фізичній особі. У вказані дні з 09.08.2015р. по 10.08.2015р. автомобіль на стоянці за адресою: вул. Каруни, 2а, не знаходився, про що свідчить відсутність запису в журналі обліку транспортних засобів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 підтримує позивача, зазначає, що вказаний автомобіль був переданий відповідачу на зберігання, що підтверджується пропуском №31, виданим йому відповідачем.

У судових засіданнях оголошувались перерви згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

01.12.2016р. по даній справі оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третьої особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання є реальним і зберігач зобов"язується зберігати річ, яку поклажодавець передав під час укладення договору.

Згідно ч.1 ст.937 Цивільного кодексу України до договорів зберігання застосовуються загальні правила ст.208 Цивільного кодексу України про правочин, що здійснюється в письмовій формі. Порушення вимог ст.208 Цивільного кодексу України та абз.2 ч.1 ст.937 Цивільного кодексу України щодо письмової форми договору зберігання не тягне недійсності договору, а лише обмежує види доказів, які є припустимими в суді відповідно до ст.218 Цивільного кодексу України. На виняток із ч.1 ст.207 та ст.639 Цивільного кодексу України вимога про письмову форму договору зберігання вважається дотриманою, якщо зберігач видав поклажодавцю підписані ним розписку, квитанцію або інший документ.

Відповідно до ч.1 ст.977 Цивільного кодексу України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

На правовідносини, що виникають на підставі договорів зберігання автотранспортного засобу, поширюється чинність Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках.

Відповідно до Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №115 від 22.01.1996р. (далі - Правила), які регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів, автостоянки поділяються за термінами зберігання на довготермінові, сезонні, денні та нічні.

У разі довготермінового зберігання транспортного засобу дозвіл на довготермінове зберігання транспортного засобу видається уповноваженою посадовою особою автостоянки (п.13 Правил).

За п.10 Правил здавання транспортного засобу на автостоянку провадиться власником, а також особою, яка має оформлене відповідно до законодавства доручення на право користування (або) розпоряджання даним транспортним засобом.

Володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка за встановленим зразком (абз.2 п.12 Правил).

Відповідно до п.21 Правил транспортний засіб видається з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки у разі його довготермінового зберігання чи пред'явлення квитанції (касового чека) про оплату - у разі тимчасового зберігання та після того, як одержувач розпишеться в журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів. Наступна постановка транспортного засобу на зберігання посвідчується відміткою і розписом чергового приймальника в цьому журналі. При цьому перепустка чи квитанція (касовий чек) повертається володільцеві транспортного засобу.

Пунктом 27 Правил передбачено, що автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Позивач зазначає, що він є власником автотранспортного засобу - Toyota Runner, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ЯАВ №002851 від 20.09.2003р., виданим Дніпропетровським МПЕВ-1 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області.

Відповідно до Закону України "Про дорожній рух" та Правил дорожнього руху позивач передав автотранспортний засіб у користування ОСОБА_1 шляхом передачі оригіналу свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорту).

Отже, відповідно до Правил дорожнього руху ОСОБА_1 є користувачем транспортного засобу, який відповідно до п.10 Правил міг передати автомобіль на зберігання відповідачу.

Відповідно до Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках відповідач видав ОСОБА_1 перепустку №31 на право виїзду/в'їзду автомобіля марки Toyota, державний номер НОМЕР_1, за адресою автостоянки (А/с): вул. Каруни, 2-А, м. Дніпро, завірену підписом директора та печаткою ТОВ "КАМ", яка відповідно до ч.3 ст.977 Цивільного кодексу України посвідчує прийняття автотранспортного засобу на зберігання відповідачем. В період часу з 09.08.2015р. по 10.08.2015р. невідома особа з території автостоянки ТОВ "КАМ", за адресою: вул. Каруни, 2-А, м. Дніпро, заволоділа автомобілем Toyota Runner, державний номер 06080АЕ.

Оскільки поліція не знайшла викраденого автомобіля, а відповідач в результаті невжиття усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства для забезпечення схоронності речі та/або грубої необережності допустив незаконне заволодіння транспортним засобом, позивач, як власник автотранспортного засобу Toyota Runner, просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 113 836,00грн., що складають вартість втраченого автомобіля, що був прийнятий відповідачем на зберігання.

Відповідно до ч.1 ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до наданих позивачем доказів вбачається, що договір зберігання автотранспортного засобу Toyota Runner, 1991 року випуску, державний номер 06080АЕ, укладено між фізичною особою ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАМ", що підтверджується перепусткою №31 на право виїзду/в'їзду автомобіля, виданою директором ТОВ "КАМ" ОСОБА_3

Згідно чинного законодавства України відшкодування збитків, завданих порушенням правил здійснення господарської діяльності, є мірою господарсько-правової відповідальності.

Ця санкція може бути застосована у всіх випадках порушення господарсько-правових зобов"язань, коли внаслідок праовопорушення суб"єкт, права і законні інтереси якого порушені, несе збитки.

Відповідно до ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання є реальним і зберігач зобов"язується зберігати річ, яку поклажодавець передав під час укладення договору.

Із матеріалів справи вбачається, що поклажодавцем у вказаних правовідносинах є фізична особа ОСОБА_1.

Враховуючи, що до суду про стягнення збитків за втрачений автомобіль Toyota Runner, 1991 року випуску, державний номер 06080АЕ, звернувся Благодійний фонд "СПРИЯННЯ БЕЗПЕЦІ ДОРОЖНЬОГО РУХУ", який за договором, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАМ", не є поклажодавцем, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки у відповідача не було господарсько-правових зобов"язань перед позивачем. Отже Благодійний фонд "СПРИЯННЯ БЕЗПЕЦІ ДОРОЖНЬОГО РУХУ" не є належним позивачем у даній справі в розумінні ст.1 Господарського процесуального кодексу України.

Наданий позивачем договір доручення від 01.03.2013р., укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАМ", суд не може прийняти як підставу про стягнення збитків з відповідача, оскільки відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви лише до початку розгляду господарським судом справи по суті.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позивачу у позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Повне рішення складено 06.12.2016р.

Суддя ОСОБА_4