ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2016 Справа № 904/9904/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет"

про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 2248 від 27.10.2016 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 05.12.2016 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" (далі - відповідач) з позовом про стягнення 159 915,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано неправильним зазначенням відповідачем маси вантажу у накладній №36503423.

Відповідач надав відзив на позов, просить зменшити розмір штрафу.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 06.12.2016 року до 14.12.2016 року.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 14.12.2016року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року зі станції Персенківка Львівської залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю «Елітмет» здійснило відправлення вагону №66933540 (надалі-вагон) згідно накладної №36503423 на станцію Сартана Донецької залізниці.

По прибутті вагону на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, при переважуванні на вагонних вагах було виявлено, що маса вантажу зазначена у накладній не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні, про що було складено комерційний акт НА № 001340/166 від 01.05.2016.

Перевіркою було виявлено: в накладній №36503423 у вагоні №66933540 вказана маса вантажу складає 64700 кг, фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 62200 кг, що на 2500 кг менше, ніж вказано у накладній.

Підставою позову є невідповідність маси вантажу, зазначеній позивачем у залізничній накладній.

Статтею 908 Цивільного кодексу України встановлено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 908 та ст. 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Пунктом 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457, (далі - Статут) надано визначення поняття накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до абз. 1 п. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Пунктом 6.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року N 644 встановлено, що заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил з урахуванням таких особливостей, зокрема, у графах 24 "Маса вантажу, визначена відправником" та 25 "Маса вантажу, визначена залізницею" зазначається загальна маса вантажу, у графі 30 "Тарифні відмітки" - загальна сума платежів.

Згідно абз. 1, 2 статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ст. 122 Статуту, яка кореспондується з положеннями п. 5.5. Правил оформлення перевізних документів, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Абзацом 1 ст. 118 Статуту передбачено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно абз. 1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Судом встановлений факт невірного зазначення відповідачем, як вантажовідправником, маси вантажу в залізничній накладній №36503423, у зв'язку з цим визнано обґрунтованим застосування відповідальності, передбаченої ст. 122 Статуту залізниць України, у вигляді штрафу у розмірі 159 915 грн. (31983 гривень - провізна плата х 5 = 159 915 гривень).

Слід зазначити, що п. 10 Правил складання актів встановлено, що Комерційний акт підписує начальник станції його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, у сукупності комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці, перелік посад яких не є нормативно вичерпним, оскільки як вказано вище - до підписання акту можуть бути залучені інші працівники залізниці.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний комерційний акт, як і на ст. Нижньодніпровськ-Вузол, так і по ст. Сартана підписано трьома особами - працівниками станцій. Так як, комерційний акт підписано трьома працівниками залізниці, то вважається таким, що складено з дотриманням усіх вимог чинного законодавства України, (аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ №5020-3/236).

За таких обставин, спростовуються доводи відповідача щодо підписання акту не уповноваженими особами, а господарський суд приймає вищезазначений комерційний акт як належний та допустимий доказ в порядку ст. 33 ГПК України.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи своє клопотання про зменшення суми штрафу, відповідач зазначав про те, що виявлене позивачем порушення не могло призвести до сплати меншого розміру вартості перевезення вантажу, крім того, за твердженням позивача маса товару менша, а не більша тієї, яка зазначена в накладній.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В п.3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З вищенаведених правових норм випливає, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (аналогічна правова позиція викладена в п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Позивачем не було надано доказів на підтвердження обставин, викладених у його запереченнях проти клопотання відповідача. По суті, заперечення позивача є лише його припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Надавши належну правову оцінку усім наявним в матеріалах справи документам та доводам сторін, прийнявши до уваги факт відсутності негативних наслідків для позивача (відсутність збитків), розмір штрафу та майновий стан відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір заявленого позивачем штрафу на 75 %, а відтак сума штрафу становить 39978,75грн. (аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України наведена в постановах Вищого господарського суду України у справі №905/3638/15 від 13.06.2016р., у справі №905/2626/15 від 16.06.2016р.).

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково з присудженням до стягнення з відповідача 39978,75 грн. штрафу.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача у розмірі 2398,75 грн.

Керуючись ст. 35, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" (49000, м. Дніпро, вул. Ворошилова, б.3-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49600, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, ) штраф в розмірі 39978,75 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2398,72 грн.

В решті позовних вимог -відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.12.2016року

Суддя ОСОБА_3