ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 року Справа № 912/968/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Березкіна О.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: Шихахмедов З.Ш., представник, довіреність №182/06 від 18.02.2016р.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області на рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2016р. у справі №912/968/16

за позовом Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області, м.Олександрія, Кіровоградська область

до фізичної особи ОСОБА_3, м.Олександрія, Кіровоградська область

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Олександрійської міської ради, м.Олександрія, Кіровоградська область

та Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Конвалія", м.Олександрія, Кіровоградська область

про визнання недійсним договору, зобов'язання повернути нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2016р. у справі №912/968/16 (суддя Макаренко Т.В.) в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору №90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004, що укладений між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради та фізичною особою ОСОБА_3, посвідчений 25.03.2004 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №631 - відмовлено повністю. В задоволенні позовних вимог про зобов'язання фізичну особу ОСОБА_3 повернути Управлінню приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради в натурі нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 20.2 кв. м, розташоване у АДРЕСА_1 - відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що відповідач, як особа, яка набула майно внаслідок приватизації державного (комунального) майна, укладаючи договір купівлі-продажу шляхом викупу та сплачуючи за нього кошти, правомірно очікувала на набуття права власності на об'єкт приватизації у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не може бути позбавлена цього права з огляду на вчинення публічним органом - Олександрійською міською радою - порушень в процесі приватизації комунального майна. Оскільки господарським судом не визнано недійсним договір купівлі-продажу приміщення шляхом викупу №90 від 25.03.2004р., укладеного між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради та ОСОБА_3, відсутні і правові підстави для застосування наслідків його недійсності у вигляді двосторонньої реституції. Суд при розгляді даного спору не встановив порушення відповідачем прав позивача, тому немає підстав для задоволення заяви позивача про визнання причин пропущеної позовної давності поважними та заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Позивач (Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2016р. у справі №912/968/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. На думку скаржника, рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, які призвели до прийняття неправильного рішення. Посилаючись на ст.ст. 4, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. 35 ГПК України, ст.ст. 2, 5, 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", ст. 8 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", позивач наголошує на неврахуванні судом тих обставин, що підставою для укладання договору купівлі-продажу №90 від 25.03.2004р. був п. 3 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 26.12.2003р. №376 в частині приватизації нежитлового приміщення площею 18,9 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 а рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011р. у справі №5013/1433/11, залишеним без змін постановами апеляційної та касаційної інстанції, цей пункт 3 додатку до вказаного рішення було скасовано. Крім того зазначає, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 25.04.2012р. у справі №5013/139/12, яке набрало законної сили, місцевий господарський суд відмовляючи у задоволенні позову ТОВ "Магазин "Конвалія" про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який є предметом спору у даній справі, зазначив, що ТОВ "Магазин "Конвалія" не подано суду доказів, які свідчать про підстави та повноваження позивача за первісним позовом вимагати повернути нежитлове приміщення 20,2 кв. до власності територіальної громади міста Олександрія та водночас вказав, що вимоги про визнання недійсним договору №90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004р. могли б бути заявлені самою міською радою чи Фондом комунального майна Олександрійської міської ради, а не ТОВ "Магазин "Конвалія".

Відповідач (ФО ОСОБА_3) у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами позивача та вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному з'ясуванні та доведеності обставин, що мають значення для справи. Вважає, що договір купівлі-продажу приміщення шляхом викупу №90 від 25.03.2004р. укладений на підставі вільного волевиявлення сторін, не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів громадян та/або суб'єктів господарювання, сторони досягли істотних його умов. Зауважує, що Олександрійська міська рада як орган приватизації, будучи органом публічної влади, мала виключні повноваження щодо встановлення умов приватизації та ухвалення необхідних для їх проведення актів, не погоджувала своїх дій та рішень з ОСОБА_3 як покупцем комунального майна, з огляду на що остання не мала і не могла мати можливості перевіряти правильність її рішень та зобов'язана була дотримуватись встановлених умов та порядку приватизації, а тому, на думку відповідача, підстави для визнання незаконною приватизації спірного майна, проведеної шляхом його викупу, відсутні. Також погоджується з висновком суду про те, що звернення з даним позовом з порушенням правил підсудності або підвідомчості справ не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку позовної давності та його поновлення, оскільки позивач є органом приватизації комунального майна, має у своєму складі спеціалістів у галузі права, які неодноразово приймали участь в аналогічних справах, у тому числі будучи їх ініціаторами. Відповідач просить залишити рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2016р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа-2 (ТОВ "Магазин "Конвалія") подала до суду апеляційної інстанції пояснення, в яких вважає рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2016р. у справі №912/968/16 незаконним, необґрунтованим та недослідженим. Вказує, що договір №90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004р. був прийнятий незаконно з порушенням всіх існуючих законів та підробки документів, що підтверджують Олександрійська міська рада та Фонд комунального майна. Даної окремої кімнати на момент приватизації не існувало, а була частка майнового комплексу ТОВ "Магазин "Конвалія". Згідно генерального плану забудови, спірна кімната відноситься до складського приміщення під №12 ТОВ "Магазин "Конвалія" і не може мати статус окремого індивідуально визначеного майна. Третя особа посилається на рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради №818 від 20.10.2003р., яким гр. ОСОБА_3 було відмовлено у приватизації даної кімнати та на лист Олександрійської міської ради за №24-770/04/6, з якого вбачається, що в рішеннях виконавчого комітету "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності що підлягає приватизації у 2004р." нежитлове приміщення з адресою АДРЕСА_1 відсутнє, тобто взагалі дана кімната на 27 сесії про приватизацію не розглядалась. Третя особа вважає, що гр. ОСОБА_3 сама підготувала дану приватизацію по спірному договору і за відсутності у цій кімнаті окремого входу, незаконно приватизувала 1/2 центрального входу ТОВ "Магазин "Конвалія". Також вважає доведеним, що дана приватизація є незаконною, тому, відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2016р. у справі №912/968/16 та прийняти нове рішення.

Третя особа-1 (Олександрійська міська рада Кіровоградської області) письмовий відзив на апеляційну скаргу не надала.

В судових засіданнях при розгляді справи судом апеляційної інстанції представник позивача та третьої особи-1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав. Представник третьої особи-2 підтримав доводи апеляційної скарги, посилаючись на обставини, що були зазначені в його письмових поясненнях. Представник відповідача в судових засіданнях заперечував на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу та в додаткових письмових поясненнях.

В судовому засіданні 07.12.2016р. Дніпропетровським апеляційним господарським судом завершений перегляд даної справи з проголошенням вступної та резолютивної частини постанови суду.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області №376 від 26.12.2003р. "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2004 році" затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2004 році, згідно з додатком: включено до приватизації нежитлові приміщення шляхом викупу, зокрема, по АДРЕСА_1, площею 18,9 кв. м (а.с. 23 та а.с. 23 з обороту).

Фондом комунального майна Олександрійської міської ради Кіровоградської області видано наказ №59 від 19.03.2004р., яким затверджено звіт про визначення вартості нежитлового приміщення загальною площею 20,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 2975,00 гривень без урахування ПДВ (а.с. 15 т.1).

25.03.2004р. між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець) було укладено договір №90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу (Договір), за умовами п. 1.1. якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця нежитлове приміщення загальною площею 20,2 кв. м, розташоване у АДРЕСА_1, а Покупець зобов'язався прийняти вказане приміщення і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі та пройти реєстрацію приміщення у бюро технічної інвентаризації (а.с.19-22 т.1).

Відповідно до п. 1.2. Договору право власності на приміщення переходить до Покупця з моменту нотаріального посвідчення цього Договору.

Договір був посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г. 25.03.2004р. і зареєстрований в реєстрі за №631.

Продаж зазначеної нежитлової будівлі вчинено за 3570,00 гривень, які отримані Продавцем від Покупця під час оформлення Договору, що підтверджується платіжним дорученням №11 від 25.03.2004р. (а.с.155 т.1).

На виконання умов договору купівлі-продажу від 25.03.2004р., сторони підписали Акт передачі приміщення від 25.03.2004р., відповідно до якого Продавець передав, а Покупець прийняв продане шляхом викупу нежитлове приміщення площею 20,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 3570,00 гривень (а.с.16 т.1).

Договір було зареєстровано розпорядженням Олександрійського міського голови №П-40-р від 26.03.2004р. (а.с.18 т.1).

На підтвердження набуття права власності на вказане нежитлове приміщення ОСОБА_3 видано Свідоцтво про власність від 26.03.2004р., реєстраційний №77, надане Фондом комунального майна Олександрійської міської ради (а.с.17 т.1).

У газеті "Вільне слово" №14 від 07.04.2004р. було розміщено оголошення Фонду комунального майна Олександрійської міської ради про те, що шляхом викупу приватизовано низку об'єктів, серед яких значиться нежитлове приміщення площею 20,2 кв. м по АДРЕСА_1 (покупець - фізична особа), що підтверджено копією відповідного витягу (а.с.13 т.1).

Згідно Положення про управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради (нова редакція, затверджена рішенням олександрійської міської ради від 30.04.2010р.№1455, дата державної реєстрації - 31.05.2010р.) Управління є виконавчим органом міської ради, утворюється міською радою та підконтрольний міській раді і підпорядковується у своїй діяльності виконавчому комітету та міському голові. Управління створене шляхом зміни повного найменування Фонду комунального майна Олександрійської міської ради та є його правонаступником. Згідно цього Положення до основних завдань Управління віднесено реалізацію повноважень міської ради, її виконавчого комітету у сфері управління комунальною власністю територіальної громади міста. До сфери управління комунальним майном відносяться: оренда, лізинг, концесія, передача майна в управління на певний строк, приватизація, набуття прав комунальної власності на безхазяйне нерухоме майно, відумерлу спадщину і розпорядження ним, координація діяльності органів місцевого самоврядування міста щодо регулювання земельних відносин та контроль за справлянням плати за землю на території міста та інше відповідно до чинного законодавства (а.с.35-39 т.1).

12.03.2016 року Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради (надалі також - позивач) направило до господарського суду Кіровоградської області позов до фізичної особи ОСОБА_3 (надалі також - відповідач або ФО ОСОБА_3) про визнання договору №90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004р. недійсним та повернення житлового приміщення, який розглядається у даній справі (а.с.3-7 т.1).

Позовні вимоги позивача обґрунтовані посиланням на те, що зміст договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004р. суперечить актами цивільного законодавства, оскільки рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011р. у справі №5013/1433/11, що набрало законної сили, скасовано п. 3 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 26.12.2003р. №376 в частині приватизації нежитлового приміщення площею 18,9 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, яке було підставою для укладення спірного правочинну, тому спірний договір має бути визнаний недійсним з підстав, встановлених ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1 і 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, а відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України кожна із сторін цього правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочинну, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так позивач зазначав, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011р. у справі №5013/1433/11, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2011р. та постановою Вищого господарського суду України від 22.02.2012р., встановлено, що при прийнятті Олександрійською міською радою рішення від 26.12.2003р. №376 порушено як норми Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" так і права ТОВ "Магазин Конвалія", та що, відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України, встановлено факти не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Одночасно з позовною заявою позивач подав суду заяву про визнання причин пропущення позовної давності поважними (а.с.40-42 т.1). В цій заяві позивач зазначив, що Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради дізналося про порушення своїх прав саме 08.12.2011р., тобто, в той момент, коли набрало законної сили рішення суду першої інстанції у справі №5013/1433/11. До вимог про визнання недійсним договору №90 купівлі-пролажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004р. застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. За таких обставин позивачем було подано до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області позов про визнання недійсним договору №90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004р. в межах строку позовної давності. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.09.2013р. у справі №398/6714/13-ц було відкрито провадження у справі. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.02.2014р. провадження у справі №398/6714/13-ц було зупинено до вирішення адміністративної справи №398/10607/13-а за позовом ОСОБА_3 до Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради про визнання відсутності компетенції суб'єкта владних повноважень. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.07.2015р. провадження у справі №398/6714/13-ц було відновлено, проте в подальшому, не розглядаючи дану справу по суті, ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.02.2016р. провадження у справі №398/6714/13-ц було закрито та роз'яснено, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду Кіровоградської області. Із посиланням на роз'яснення, які надані господарським судам в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позивач вказав, що строк позовної давності пропущено з поважних причин, що підтверджується належними та допустимими доказами, тому просив суд визнати поважними причини пропуску для звернення до господарського суду Кіровоградської області Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради із позовом до ФО ОСОБА_3, треті особи: Олександрійська міська рада та ТОВ "Магазин "Конвалія" про визнання договору №90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 25.03.2004р. недійсним та повернення нежитлового приміщення.

У своїх письмових поясненнях позивач роз'яснив суду, що порушення охоронюваного інтересу у даному спорі полягає в тому, що у разі дотримання вимог Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" об'єкт нерухомого майна за спірним договором купівлі-продажу міг би бути проданий як невід'ємна частина цілісного майнового комплексу ТКП "Конвалія", який в подальшому був проданий ТОВ "Магазин "Конвалія", що значно б збільшило ціну продажу цього об'єкту приватизації та, як наслідок, - відповідно збільшилися б надходження до місцевого бюджету від такої приватизації (а.с.156-158 т.1).

За частиною першою статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вказані положення статті 203 Цивільного кодексу України визначають такі підстави недійсності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Пунктом 5 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" порушення встановленого законодавством порядку приватизації або прав покупців є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством України.

Досліджуючи питання чи не порушено сторонами спірного договору в момент його вчинення актів чинного законодавства, зокрема, чи відповідав порядок приватизації спірного майна передбаченому законодавством, судом у даній справі встановлено також наступні обставини.

В матеріалах справи наявна Довідка Олександрійського міжміського бюро технічної інвентаризації №227 від 23.03.2012р., в якій зазначається про те, що нежитлове приміщення І поверху кімнати з №1 по №14 (приміщення нежитлове №42) літ. "А" належало територіальній громаді м. Олександрія, згідно свідоцтва про право власності від 15.03.2004р. Р№105. Розміри внутрішніх приміщень та площа не змінювалися, до 2004 року окремо виділеної кімнати не було (а.с.73 т.1).

Між Житлово-експлуатаційною конторою №2 ("Орендодавець") та ТОВ магазин "Конвалія" ("Орендар") був укладений договір №12 від 03.12.1996р., за умовами якого Орендодавець здав, а Орендар прийняв в оренду приміщення по АДРЕСА_1, використовуючи площу 211,5 м кв. під торгову точку, 126,2 м кв. під склад (а.с.74 т.1).

Також 03.12.1996р. між Представництвом Фонду державного майна України у місті Олександрія ("Продавець") та Товариством покупців, створеним членами трудового колективу торговельно-комерційного підприємства "Конвалія" ("Покупець") був укладений договір купівлі-продажу патенту на право оренди приміщення шляхом викупу, відповідно до п. 1.1. умов якого Продавець зобов'язався передати Покупцю патент на право оренди приміщення (разом з підвалом) загальною площею 451,1 м кв., яке знаходиться на адресою АДРЕСА_1, а Покупець зобов'язався прийняти вказаний патент і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі. Характеристика приміщення наводиться в технічному паспорті, який видається бюро технічної інвентаризації (а.с.75-77 т.1).

У грудні 2000 року між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради ("Орендодавець") та ТОВ магазин "Конвалія" ("Орендар") був укладений договір №586 від 25.12.2000р., відповідно до умов якого Орендодавець на підставі договору купівлі-продажу патенту від 01.12.1996р. №17 передає, а Орендар приймає в оренду нежитлове приміщення наземне, що знаходиться на І поверсі 4-х поверхового будинку площею - 211,5 м кв., підвальне - 126,2 м кв., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа якого становить 337,7 м кв. і знаходиться на балансі Житлово-експлуатаційної контори №2 для використання відповідно під розміщення магазину (а.с.78-79 т.1).

30.03.2004р. між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради ("Орендодавець") та ТОВ "Конвалія" ("Орендар") укладена Додаткова угода про зміни до договору оренди нежитлового приміщення від 25.12.2000р. №586, якою сторони домовилися внести зміни до пункту 1.1. договору оренди в частині зменшення орендної площі на підставі договору купівлі-продажу №90 від 25.03.2004р. та виклали його в наступній редакції: "Орендодавець" передає, а "Орендар" приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 251,1 кв. м (наземне - 191,3 кв. м, підвал - 23,8 кв. м) і знаходиться на балансовому обліку комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора №2" (а.с.80 т.1).

Рішенням Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 26.12.2003р. №376 "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2004 році" затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2004 році, до якого включено, зокрема, й нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 площею 18,9 кв.м (а.с.82 т.1).

Рішенням Виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 20.10.2003 року №818 "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2004 році" запропоновано міській раді затвердити перелік об'єктів комунальної власності і територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2004 році (додається) та внести відповідний проект рішення на чергову сесію міської ради (а.с.83 т.1). У Переліку, який є Додатком до цього рішення виконкому Олександрійської міської ради, значиться нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 18,9 м кв. (тип об'єкту - вбудоване, спосіб приватизації - викуп), але цей об'єкт було закреслено рукописним шляхом та засвідчено таке закреслення підписом відповідної особи (а.с.84 т.1). У іншому Переліку, який є Додатком до рішення Виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 20.10.2003 року №818 (а.с.85 т.1) нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 вже не значиться.

Листом Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 03.11.2010р. №24-770/04/06 було повідомлено директора ТОВ "Магазин "Конвалія" ОСОБА_5 на його запит від 29.10.2010р. про відсутність подання Фонду комунального майна міської ради в матеріалах до рішення Виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 11.12.2003р. №982 "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2004 році" відносно нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, орієнтовною площею 18,9 кв. м, тип об'єкту - вбудоване, спосіб приватизації - викуп (а.с.86 т.1).

14.01.2004р. в газеті "Вільне слово" № 7 було надано оголошення Фонду комунального майна міської ради про надання дозволу на відчуження (приватизацію) у 2004 році об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, до яких включено нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 вбудоване 18,9 кв. м, спосіб приватизації - викуп, що підтверджується Витягом з вказаної газети (а.с.87 т.1).

У своєму листі від 18.12.2007р. вих. №1426 Фонд комунального майна Олександрійської міської ради Кіровоградської області повідомив гр. ОСОБА_6, про те, що 20 жовтня 2003 року розглядалось питання приватизації нежитлового приміщення площею 18,9 кв. м за адресою: м.Олександрія, АДРЕСА_1 шляхом викупу на підставі заяви ОСОБА_3 від 07.08.2003р., але за результатами голосування даний об'єкт був виключений з переліку об'єктів, що підлягають приватизації у 2004 році. А тому немає можливості надати інформацію на підставі чого включений даний об'єкт до рішення міської ради (а.с.88 т.1).

Згідно з Довідкою Фонду комунального майна Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 08.02.2007р. №234, що була видана директору ТОВ "Конвалія" ОСОБА_5, приватний підприємець ОСОБА_3 надавала платні послуги з юридичного обслуговування Фонду комунального майна міської ради в період з червня 2001 року по листопад 2005 року включно, зокрема надавала юридичну послугу щодо приватизації нежитлового приміщення площею 20,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 по договору купівлі-продажу від 25.03.2004р. за №90 (а.с.89 т.1).

Як вказував позивач у даній справі, обставини, за яких було здійснено приватизацію вказаного спірного приміщення, досліджувались також в інших судових справах.

Так на розгляді господарських судів перебувала справа №5013/1433/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Конвалія" до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 та Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради про скасування п. 3 додатку до рішення від 26.12.2003р. №376.

Як вбачається з рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011р. у вказаній вище справі №5013/1433/11, яке було залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2011р. та постановою Вищого господарського суду України від 22.02.2012р., в судовому порядку було скасовано пункт 3 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 26.12.2003р. №376 в частині приватизації нежитлового приміщення площею 18,9 кв. м, яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, АДРЕСА_1.

Зазначені судові рішення у справі №5013/1433/11 вмотивовані тим, що при прийнятті Олександрійською міською радою рішення від 26.12.2003р. за №376 порушено норми Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Так, в постанові Вищого господарського суду України від 22.02.2012р. у справі №5013/1433/11 було зазначено про таке:

03.12.1996р. представництвом Фонду державного майна у місті Олександрії (Продавець) та ТКП "Конвалія" (Покупець) уклали договір купівлі-продажу патенту на право оренди приміщення шляхом викупу № 17, згідно пункту 1.1 якого Продавець зобов'язується передати Покупцю патент на право оренди приміщення (разом з підвалом) загальною площею 451,1 кв.м, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

25.12.2000р. Фонд комунального майна Олександрійської міської ради (орендодавець) та ТОВ "Магазин "Конвалія" уклали договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №586, за яким Орендодавець на підставі договору купівлі-продажу патенту від 01.12.1996р. №17 передає, а Орендар приймає в оренду нежитлове приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_1, загальна площа якого становить 337,7 кв. м і знаходиться на балансі Житлово-експлуатаційної контори №2. Термін дії договору з 01.08.2000р. по 03.12.2006р.

Пунктом 1 договору від 25.12.2000р. №586 сторони обумовили, що передача приміщення в оренду не спричиняє передачу Орендарю права власності на це майно. Власником орендованого приміщення є територіальна громада міста, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

За пунктами п.п. 6.6., 10.2. договору №586 від 25.12.2000р. після закінчення його терміну оренди Орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право за інших рівних умов на продовження договору оренди на новий термін; зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Одностороння відмова від виконання Договору та внесення змін не допускається.

До укладення договору від 25.12.2000р. за №586 позивачем та Житлово-експлуатаційна контора №2 уклали договір оренди №12, за яким в оренду позивачу було передано приміщення за адресою АДРЕСА_1 площею 211,5 кв. м торгової точки та 126,2 кв. м складу. Термін дії даного договору з 03.12.1996р. по 03.12.2006р.

В період дії договору від 25.12.2000 №586 позивач та ОСОБА_3 01.05.2001р. уклали договір оренди нежилого приміщення №3, згідно якого ОСОБА_3 прийняла в суборенду частину нежилого приміщення 25 кв. м.

26.12.2003р. рішенням Олександрійської міської ради "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2004 році" від 26.12.2003р. №376, затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2004 році, до якого під номером 3 включено приміщення по АДРЕСА_1 площею 18,9 кв. м.

25.03.2004р. Фонд комунального майна Олександрійської міської ради та ОСОБА_3 уклали договір №90 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу, який нотаріально посвідчений 25.03.2004р. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., згідно пункту 1.1 якого Продавець зобов'язався передати у власність покупця нежитлове приміщення загальною площею 20,2 кв. м, розташоване у м. Олександрії Кіровоградської області по АДРЕСА_1.

Даний договір укладено до закінчення терміну дії договору оренди від 25.12.2000 №586 та договору купівлі-продажу патенту на право оренди від 03.12.1996р.

30.03.2004р. Фонд комунального майна Олександрійської міської ради та ТОВ "Конвалія" на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2004р. №90 уклали додаткову угоду про зміни до договору оренди нежитлового приміщення від 25.12.2000р. №586, згідно якої, пункт 1.1 договору оренди нежитлового приміщення від 25.12.2000р. викладено в наступній редакції: "Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 215,1 кв. м (наземне - 191,3 кв. м, підвал - 23,8 кв. м) і знаходиться на балансовому обліку комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора № 2".

Судами також встановлено, що приміщення, яке продовжувало перебувати в оренді ТОВ "Конвалія" продано останньому згідно договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 02.12.2005р. №162.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 29.12.2001р. № 1954 "Про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства" цілісний майновий комплекс - об'єкт, сукупність активів якого забезпечує провадження окремої діяльності, що визначає загальнодержавне значення підприємства, на постійній і регулярній основі. Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи, які в установленому порядку виділяються в самостійні об'єкти. Визначення загальнодержавного значення об'єктів здійснюється відповідно до статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Частиною 2 постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.2003р. №1891 "Про затвердження методики оцінки майна" встановлено, що окреме індивідуально визначене майно - об'єкти у матеріальній формі (інвентарні об'єкти або групи інвентарних об'єктів та інше окреме майно), що приватизуються відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Господарські суди встановили, що на момент прийняття Олександрійською міською радою рішення від 26.12.2003р. за №376, приміщення площею 20,2 кв. м не було інвентарним об'єктом, на відміну від усього приміщення, яке перебувало в оренді у позивача, а тому не було самостійним об'єктом малої приватизації.

За договором купівлі-продажу №90 приміщення шляхом викупу від 25.03.2004р. ОСОБА_3 придбано приміщення площею 20,2 кв. м, з яких: 18,9 кв. м та інша площа 1,3 кв. м - це 1/2 площі тамбура, що не включена ні до заяви ОСОБА_3 про включення приміщення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації в 2004 році, затвердженого рішенням Олександрійської міської ради від 26.12.2003р. №376.

Таким чином, господарські суди встановили, що придбане ОСОБА_3 приміщення не є окремим індивідуально визначеним майном.

Згідно ч.ч. 1-3 статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні, за конкурсом; викупу. Орган приватизації зобов'язаний повідомити адміністрацію підприємства про включення даного підприємства або його структурного підрозділу до одного із зазначених переліків у місячний строк з дня прийняття відповідного рішення. Включення об'єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється відповідно до Державної та місцевих програм приватизації або з ініціативи відповідних органів приватизації чи покупців.

Згідно ст. 5 Указу Президента України від 30.12.1994 №827/94 "Про заходи щодо прискорення процесу малої приватизації в Україні" приміщення, у яких розташовані приватизовані до набрання чинності цим Указом об'єкти малої приватизації, та приміщення, зазначені у ст. 4 цього Указу, викуповуються власником приватизованого об'єкта малої приватизації.

У разі відмови власника приватизувати відповідне приміщення та у випадках, передбачених статтею 4 цього Указу, надання приміщень у оренду здійснюється державними органами приватизації на строк не менш як 10 років шляхом продажу патентів на право оренди приміщень.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" об'єктами малої приватизації є: цілісні майнові комплекси невеликих державних підприємств, віднесених державною програмою приватизації до групи А; окреме індивідуально визначене майно; об'єкт незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти.

Будівлі (споруди, приміщення) приватизуються разом з розташованими в них об'єктами приватизації, крім випадків відмови покупця від приватизації будівлі (споруди, приміщення), в якій розташований об'єкт, що приватизується шляхом викупу, або якщо на це немає прямої заборони відповідно Фонду державного майна України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевої Ради відповідного рівня.

Відповідно до пунктів 49 - 51 Закону України "Про державну програму приватизації" покупець, який став власником об'єкта приватизації групи А і не скористався на момент приватизації об'єкта правом викупу будівлі (споруди, приміщення) у межах займаної цим об'єктом площі, має право викупити відповідну будівлю (споруду, приміщення) у разі, якщо це не заборонено законодавством України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим (щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим) чи відповідною місцевою радою (щодо об'єктів права комунальної власності).

За наявності заборони на приватизацію будівлі (споруди, приміщення), в якій розташований об'єкт приватизації, або в разі відмови покупця від приватизації будівлі (споруди, приміщення), в якій розташований об'єкт, що приватизується шляхом викупу, зазначена будівля (споруда, приміщення) передається у встановленому порядку власнику приватизованого об'єкта в оренду на термін не менш як 10 років.

У разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, приміщення) орендар одержує право на викуп цього майна, якщо орендарем за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 відсотків залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості майна (будівлі, споруди, приміщення). Оцінка вартості об'єкта приватизації у цьому разі здійснюється із застосуванням експертної оцінки. Таке ж право одержує орендар у разі прийняття рішення про приватизацію відповідно до законодавства України.

Підсумовуючи Вищий господарський суд України в постанові від 22.02.2012р. у справі №5013/1433/11 зазначив, що місцеві господарські суди правомірно дійшли висновку, що ТОВ "Магазин "Конвалія", яке є правонаступником ТКП "Конвалія", є власником об'єкта приватизації - майна цілісного майнового комплексу ТКП "Конвалія", розміщеного в спірному приміщенні, заяв про відмову від приватизації вказаного приміщення від позивача не надходило, а не надане йому Олександрійською міською радою право на приватизацію спірного приміщення є порушенням вимог ч. 3 ст. 2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 06.06.2012р., залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.07.2012р., у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011р. відмовлено, а рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2011р. залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2012р. постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.07.2012р. у справі №5013/1433/11 господарського суду Кіровоградської області залишено без змін.

На розгляді господарських судів також перебувала справа № 5013/139/12 за позовом ОСОБА_3 до відповідача-1: Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Конвалія" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Олександрійська міська рада про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу приміщення шляхом викупу та за зустрічною позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Конвалія" до відповідача-1: Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради та до відповідача-2: ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Олександрійська міська рада про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 25.04.2012р. у справі №5013/139/12 в задоволенні позовних вимог позивачу за первісним позовом ОСОБА_3 до відповідача-1: Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради та до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Конвалія" про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу приміщення шляхом викупу відмовлено повністю відносно обох відповідачів. В задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Конвалія" до відповідача-1: Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради та до відповідача-2: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення відмовлено повністю відносно обох відповідачів.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2012р. рішення господарського суду Кіровоградської області від 25.04.2012р. у справі №5013/139/12 залишено без змін, а апеляційній скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Конвалія" та ОСОБА_3 - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.09.2012р. касаційні скарги ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Конвалія" залишені без задоволення, а постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2012р. у справі №5013/139/12 - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій у справі №5013/139/12 під час її перегляду в порядку касаційного провадження, Вищий господарський суд України відзначив, зокрема, що судами попередніх інстанцій встановлено, що приміщення площею 198,9 кв. м, яке продовжувало перебувати в оренді ТОВ "Магазин "Конвалія", придбане останнім у власність за договором купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 02.12.2005р. №162. Позивачка за первісним позовом, посилалася на те, що Фонд комунального майна Олександрійської міської ради, як орган уповноважений Олександрійською міською радою здійснювати відчуження майна, що належить територіальній громаді міста Олександрія, уклавши без повідомлення співвласника - позивача за первісним позовом, договір купівлі-продажу приміщення шляхом викупу №162, за умовами якого відповідач-1 зобов'язався передати у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Магазин "Конвалія" нежитлове приміщення площею 198,9 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 діяв в порушення норм ч. 4 статті 362 Цивільного кодексу України, і тому просила суд перевести на неї, громадянку ОСОБА_3, права та обов'язки покупця за вказаним договором. В свою чергу, позивач за зустрічним позовом просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення та повернути нежитлове приміщення 20,2 кв. м до власності територіальної громади міста Олександрія. Колегія суддів погодилась з висновками місцевого та апеляційного господарських судів щодо відмови у задоволенні первісного та зустрічного позовів, оскільки враховуючи положення ст. 362 Цивільного кодексу України, ч.ч. 1. 3 ст.ст. 2 та 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) ", п.п. 49-51 Закону України "Про державну програму приватизації", п. 5.5. Положення про патент на право оренди будівель (споруд, приміщень), затвердженого наказом Фонду державного майна України від 31.0.1995р. №90 та чинного на момент видачі патенту відповідачу-2 за первісним позовом, вважав, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 була покупцем, який став власником об'єкта приватизації групи А і не скористувався в момент приватизації об'єкта правом викупу будівлі (споруди, приміщення) у межах займаної об'єктом площі, а тому мала право викупити відповідну будівлю (споруду, приміщення) у разі, якщо це не заборонено законодавством України; нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 у м.Олександрія було викуплено ТОВ "Магазин "Конвалія" на підставі рішення Олександрійської міської ради від 24.06.2005р. №699, яким затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, які підлягають приватизації (відчуженню) у 2005 році. Пунктом 14 вказаного рішення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста було включено зазначене приміщення, спосіб приватизації - викуп; наведені вище норми законодавства про приватизацію не надають співвласникові переважного права перед іншими особами на придбання відчужуваної частки у праві спільної часткової власності, і. як наслідок, не передбачають переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі такого відчуження, тому положення ст. 362 Цивільного кодексу України не можуть розповсюджуватися на спірні правовідносини. Колегія суддів Вищого господарського суду України також погодилась з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні зустрічної позовної заяви, оскільки вважає, що позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, які б свідчили про підстави та повноваження позивача за первісним позовом вимагати повернути нежитлові приміщення 20,2 кв. м до власності територіальної громади міста Олександрія, оскільки такі вимоги могли б бути заявлені самою міською радою чи Фондом комунального майна Олександрійської міської ради, а не позивачем за зустрічним позовом.

За приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, господарськими судами в судових рішеннях у наведених вище справах №5013/1433/11 та №5013/139/12 вже були встановлені певні факти, на підставі яких суди дійшли висновку, що не надане Олександрійською міською радою ТОВ "Магазин "Конвалія", яке є правонаступником ТКП "Конвалія" - власника об'єкта приватизації - майна цілісного майнового комплексу, розміщеного в спірному приміщенні, право на приватизацію спірного приміщення - є порушенням вимог ч. 3 ст. 2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Оскільки у справі №5013/139/12 судами було відмовлено ТОВ "Магазин "Конвалія" в задоволенні його зустрічного позову до Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради та до фізичної особи ОСОБА_3 про визнання договору №90 від 25.03.2004р. недійсним, наразі ініціатором такого позову у даній справі виступило безпосередньо Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача у даній справі щодо повноти та правильності встановлення місцевим господарським судом суттєвих обставин справи та їх правової оцінки на предмет чи має місце порушення прав та обов'язків цієї особи внаслідок укладення нею спірного договору №90 від 25.03.2004р. із фізичною особою ОСОБА_3, колегія суддів погоджується з тим, що вирішуючи спір у даній справі суд першої інстанції вірно виходив із того, що зі змісту договору купівлі-продажу приміщення шляхом викупу №90 від 25.03.2004р. та наданих в матеріали справи доказів вбачається, що він укладений на підставі вільного волевиявлення сторін, дієздатними та правоздатними сторонами, при укладенні цього договору сторони досягли істотних його умов, договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а доказів того, що вказаний правочин суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, господарському суду також не подано.

Доводи третьої особи-2 (ТОВ "Магазин "Конвалія") про те, що відповідач у справі - фізична особа ОСОБА_3 особисто приймала участь у процедурах приватизації спірного приміщення, на думку колегії суддів також не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, що Олександрійська міська рада, будучи органом публічної влади мала виключні повноваження щодо встановлення умов приватизації та ухвалення необхідних для їх проведення актів, не погоджувала своїх дій та рішень із відповідачем по даній справі - ОСОБА_3, як покупцем комунального майна, з огляду на що вона не мала і не могла мати можливості перевіряти правильність її рішень та зобов'язана була дотримуватись встановлених умов та порядку приватизації, оскільки доказів винної та протиправної поведінки ОСОБА_3 до матеріалів даної справи не надано.

Погоджується колегія суддів й з висновком місцевого господарського суду у даній справі про те, що визнання недійсним пункту 3 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 26.12.2003р. №376 "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2004 році" в частині приватизації нежитлового приміщення площею 18,9 кв. м, яке розташоване за адресою: Кіровоградська область, АДРЕСА_1 з підстав порушень норми Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та прав ТОВ "Магазин "Конвалія", наразі не може мати наслідком зміну правовідносин, що виникли на підставі цього рішення, з наступних мотивів.

Згідно частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 24 червня 2003 року у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив: "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". У цій справі Європейський суд дійшов висновку про те, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 "Першого протоколу Конвенції". Тобто визнання недійсними рішення публічного органу та договору, згідно яких майно отримане у власність від держави, та подальше позбавлення цього права на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим та незаконним.

У наведеній справі Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Виходячи з встановлених судом у даній справі обставин, які мали місце під час приватизації спірного об'єкту, за умовами оспорюваного договору купівлі-продажу, слід дійти висновку, що відповідач правомірно очікував на набуття права власності в значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

В постанові Верховного Суду України від 14.03.2007р. у справі №21-8во07 висловлено правову позицію, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов і порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі, порушуючи право власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області, викладені в апеляційній скарзі, хоча і свідчать про наявність підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу майна недійсним за законодавством України, як такого, що був укладений з порушенням норм Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", однак не можуть мати наслідком, витребування спірного майна у відповідача відповідно до наведених вище норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Разом із цим слід врахувати, що задоволення позовних вимог позивача в частині визнання спірного договору недійсним та одночасна відмова в задоволенні решти позовних вимог про витребування майна також матиме наслідком порушення основоположних свобод відповідача, оскільки відсутність законних підстав для набуття такого майна та можливе скасування в майбутньому державної реєстрації прав власності на це майно створить невизначеність у подальших правомочностях відповідача щодо такого майна.

При цьому слід враховувати й на таку практику Європейського суду з прав людини, яка мала місце у справі "Ukraine-Tyumen v. Ukrain" та у справі "Andriy Rudenko v. Ukrain", в яких Суд вирішував, зокрема, питання про пропорційність втручання у мирне володіння майном, та мав з'ясувати, чи втручання відбулось на підставі закону і чи становило воно нагальну суспільну потребу, а оскільки однозначної відповіді дати Суд не міг, то Суд вирішував також питання про пропорційність втручання, тобто про дотримання "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав та свобод.

З наданих до справи фотоматеріалів (а.с.37 т.2) вбачається, що на цей час спірне приміщення, яке належить фізичній особі ОСОБА_3, відокремлене від приміщень ТОВ "Магазин "Конвалія" (має окремий вхід), а тому користування спірним приміщенням відповідачем у даній справі не створює суттєвих перешкод у господарській діяльності ТОВ "Магазин "Конвалія".

Решта доводів ТОВ "Магазин "Конвалія" про незаконне набуття відповідачем 1/2 частини площі тамбура (1,3 кв. м) на думку колегії суддів не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним, оскільки таке порушення свідчить про набуття більшого за площею приміщення за ціною, що була визначена для об'єкта приватизації меншої площі, тобто таке порушення майнових прав позивача може бути захищене в інший спосіб, ніж визнання договору недійсним та витребування спірного майна, зокрема шляхом стягнення відповідних збитків.

Отже, дослідивши спірні обставини у даній справ, колегія суддів не вбачає виняткових обставин, здатних виправдати необхідність позбавлення відповідача права власності на спірне майно в спосіб, який обраний позивачем, оскільки це може призвести до порушення справедливого балансу, котрий має бути дотриманий між вимогами суспільного інтересу, з одного боку, та захистом права на мирне володіння майном - з другого.

Тому колегія суддів вважає вірним головний висновок суду першої інстанції - про наявність підстав (з посиланням на вказані вищі норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини) для повної відмови в позовних вимогах як щодо вимог про визнання спірного договору недійсним, так і щодо вимог про спонукання відповідача повернути спірне майно позивачеві.

Щодо застосування позовної давності, місцевий господарський суд вірно зазначив, що за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських справ").

При цьому місцевий господарський суд виходив із того, що як зазначає сам позивач у поданій ним заяві про визнання поважними причин пропуску позовної давності, про порушення свого права він довідався 08.12.2011р. після прийняття Дніпропетровським апеляційним господарським судом постанови у справі №5013/1433/11, з огляду на що мав право звернутися до належного суду з відповідним позовом у строк до 08.12.2014р.

У межах строку позовної давності управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області звернулося з позовом ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, повернення об'єкта приватизації до комунальної власності, але такий позов був поданий до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Наданими до матеріалів даної справи доказами підтверджено, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.09.2013р. у справі №398/6714/13-ц було відкрито провадження у справі; що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.02.2014р. провадження у справі №398/6714/13-ц було зупинено до вирішення адміністративної справи №398/10607/13-а за позовом ОСОБА_3 до Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради про визнання відсутності компетенції суб'єкта владних повноважень; що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.07.2015р. провадження у справі №398/6714/13-ц було відновлено, проте в подальшому, не розглядаючи дану справу по суті, ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.02.2016р. провадження у справі №398/6714/13-ц було закрито та роз'яснено, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду Кіровоградської області.

За висновком місцевого господарського суду таке звернення позивача з зазначеним позовом з порушенням правил підсудності або підвідомчості справ не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку позовної давності та його поновлення, оскільки позивач є органом виконавчої влади, має у своєму складі спеціалістів у галузі права, а крім того, подання позову з порушенням правил підвідомчості справ не перериває перебігу позовної давності (підпункт 4.4.2. пункту 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських справ").

Досліджуючи спірні обставини колегія суддів встановила, що про набуття відповідачем спірного приміщення як позивач (Фонд комунального майна Олександрійської міської ради), так і третя особа-2 (ТОВ "Магазин "Конвалія") достеменно довідались 30.03.2004р. в момент підписання Додаткової угоди про зміни до договору оренди нежитлового приміщення від 25.12.2000р. №586, метою укладення якої було зменшення площі орендованих ТОВ "Конвалія" приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на площу 20,2 кв. м, тобто на площу, яка вибула із комунальної власності внаслідок набуття у її у власність ОСОБА_3

Моментом, з якого позивач (як правонаступник Фонду комунального майна Олександрійської міської ради) довідався або міг довідатися про порушення законодавства в процедурі приватизації комунального майна, слід визнати 18.12.2007р. - дату, за якою Фонд комунального майна Олександрійської міської ради Кіровоградської області надав лист - відповідь громадянину ОСОБА_6 про те, що за результатами голосування спірне приміщення було виключено з переліку об'єктів, що підлягають приватизації у 2004 році, а тому немає можливості надати інформацію на підставі чого цей об'єкт був включений до рішення міської ради №376 від 26.12.2003р. "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста, що підлягають приватизації (відчуженню) у 2004 році".

Виходячи із мотивів, які наведені позивачем у заяві про поновлення строку позовної давності (упущена можливість продати спірне приміщення як невід'ємну частину цілісного майнового комплексу іншій особі - ТКП "Конвалія"), про порушення свого права або про особу, яка його порушила, позивач міг дізнатися з 02.12.2005р. - дати укладення між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради Кіровоградської області та ТОВ "Конвалія" договору №162 купівлі-продажу (шляхом викупу) приміщення, яке до того часу продовжувало перебувати в оренді ТОВ "Конвалія".

Однак, враховуючи, що однією з підстав для пред'явлення позову, який є предметом розгляду в даній справі, позивачем було зазначено, що спершу в судовому порядку був розглянутий інший спір за позовом ТОВ "Магазин "Конвалія" до Олександрійської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 та Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради у згаданій вище справі №5013/1433/11 про скасування п. 3 додатку до рішення від 26.12.2003р. №376, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що саме з 08.12.2011р. - дати набуття чинності постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №5013/1433/11, слід обраховувати початок перебігу позовної давності для пред'явлення позову про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу та застосування правових наслідків недійсного правочину.

Тому, колегія суддів вважає правильними, встановлені судом першої інстанції, фактичні обставини та висновки щодо пропуску при поданні даного позову строку позовної давності. Разом з цим, у даному випадку, оскільки місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в позові повністю з мотивів необґрунтованості заявлених позовних вимог, то й позовна давність правильно застосуванню не підлягає.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 ГПК України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.05.2016р. у справі №912/968/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 12.12.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.В. Березкіна