ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

12.12.2016р. Справа № 1/73

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Уханьової О.О., суддів Бокової Ю.В., Кротінової О.В., при секретарі судового засідання Конько В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

скарги - Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» м. Київ

на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1

по справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» м. Київ в

особі Горлівської філії м. Горлівка

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітел» м. Горлівка

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Продінвест»

м. Горлівка

про стягнення солідарно простроченої заборгованості за основним зобовязанням в сумі 7201731,28грн. та 2959900,00дол.США, заборгованості за відсотками у розмірі 2297756,85грн. та 636944,16дол. США, неустойки за порушення умов п.4.2.4. кредитного договору у розмірі 360086,56грн. та 147995,00дол.США, неустойки за порушення умов п.4.2.5. кредитного договору у розмірі 2160519,36грн. та 887970,00дол.США, неустойки за порушення умов п.4.2.6. кредитного договору у розмірі 324077,91грн. та 133195,50дол.США, звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №413-З-Ю від 22.08.2008р., звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №306-З-Ю від 11.09.2007р., звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №305-З-Ю від 11.09.2007р.

за участю представників сторін:

від позивача не явився;

від відповідача не явився;

від ВДВС не явився;

суть скарги:

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2012р. позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» м. Київ в особі Горлівської філії м. Горлівка в частині солідарного стягнення з ТОВ Вітел м. Горлівка та ТОВ Продінвест м. Горлівка заборгованості за основним зобовязанням - 7201731,28грн. та 2959900,00грн.дол.США; за простроченою заборгованістю за нарахованими відсотками в сумі 2390904,43грн. та 672787,33дол.США задоволені; стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 7201731,28грн. та 2959900,00дол.США, заборгованість за відсотками у розмірі 2390904,43грн. та 672787,33дол. США, витрати по сплаті державного мита у розмірі 25500,00грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236,00грн.; припинено провадження на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України в частині стягнення неустойки за порушення умов п.4.2.4. кредитного договору у розмірі 360086,56грн. та 147995,00дол.США, стягнення неустойки за порушення умов п.4.2.5. кредитного договору у розмірі 2160519,36грн. та 887970,00дол.США, стягнення неустойки за порушення умов п.4.2.6. кредитного договору у розмірі 324077,91грн. та 133195,50дол.США, звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №413-З-Ю від 22.08.2008р., звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №306-З-Ю від 11.09.2007р., звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №305-З-Ю від 11.09.2007р.

На виконання вказаного рішення 14.09.2012р. виданий відповідний наказ.

14.11.2016р. ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» м. Київ направив до господарського суду Запорізької області скаргу на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1

24.11.2016р. господарським судом Запорізької області скаргу ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» м. Київ направлено на адресу господарського суду Донецької області.

29.11.2016р. скарга ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» м. Київ надійшла на адресу господарського суду Донецької області, в якій скаржник просить визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу незаконними, скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до примусового виконання №760/20.1/10 від 19.10.2016р. по справі №1/73.

В підтвердження надав копії наказу від 14.09.2012р., повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №760/20.1/10 від 19.10.2016р., заяви про відкриття виконавчого провадження №7291 від 04.10.2016р. та докази її направлення до ДВС, постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2013р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.11.2016р. визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Уханьова О.О., судді Бокова Ю.В., Кротінова О.В.

12.12.2016р. на електронну адресу суду від ДВС надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги, обґрунтовуючи його зайнятістю представників в інших судових справах, а також ненадходженням копії скарги до органу ДВС.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови). При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть скарги, а також належне забезпечення з боку суду можливості сторін для реалізації своїх процесуальних прав, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду скарги та існуючу можливість розглянути її за наявними в справі матеріалами, в даному судовому засіданні.

Що стосується твердження ВДВС щодо неотримання скарги, господарський суд враховує, що в матеріалах справи містяться належні докази (оригінали фіскального чеку УДППЗ «Укрпошта» та опису вкладення у цінний лист) на підтвердження надіслання 14.11.2016р. скарги на адресу виконавчої служби.

Представники сторін в судове засідання 12.12.2016р. не явилися, про день час, та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали скарги та надані документи, господарський суд ,-

встановив:

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2012р. позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» м. Київ в особі Горлівської філії м. Горлівка в частині солідарного стягнення з ТОВ Вітел м. Горлівка та ТОВ Продінвест м. Горлівка заборгованості за основним зобовязанням - 7201731,28грн. та 2959900,00грн.дол.США; за простроченою заборгованістю за нарахованими відсотками в сумі 2390904,43грн. та 672787,33дол.США задоволені; стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 7201731,28грн. та 2959900,00дол.США, заборгованість за відсотками у розмірі 2390904,43грн. та 672787,33дол. США, витрати по сплаті державного мита у розмірі 25500,00грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236,00грн.; припинено провадження на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України в частині стягнення неустойки за порушення умов п.4.2.4. кредитного договору у розмірі 360086,56грн. та 147995,00дол.США, стягнення неустойки за порушення умов п.4.2.5. кредитного договору у розмірі 2160519,36грн. та 887970,00дол.США, стягнення неустойки за порушення умов п.4.2.6. кредитного договору у розмірі 324077,91грн. та 133195,50дол.США, звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №413-З-Ю від 22.08.2008р., звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №306-З-Ю від 11.09.2007р., звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №305-З-Ю від 11.09.2007р.

На виконання вказаного рішення 14.09.2012р. виданий відповідний наказ.

04.10.2016р. (згідно фіскального чеку УДППЗ Укрпошта та реєстру рекомендованих листів) ПАТ «Брокбізнесбанк» м. Київ звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення №7291 від 04.10.2016р. за наказом від 14.09.2012р. щодо солідарного стягнення грошових коштів.

19.10.2016р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №760/20.1/10, з посиланням на п.6 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.2016р.), який передбачає у якості підстави для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання подання виконавчого документу, який не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або неподання стягувачем заяви про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Повідомлення отримане банком 03.11.2016р. Скарга направлена до господарського суду Запорізької області 14.11.2016р.

За приписами ч.1 ст.121-2 ГПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Таким чином, скарга подана скаржником з дотриманням встановленого законодавством терміну.

Господарський суд при розгляді скарги по суті виходить з наступного:

Відповідно до ст. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон) в редакції на момент звернення стягувача до органу ДВС у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

З матеріалів справи вбачається, що 14.09.2012р. господарським судом Донецької області виданий наказ на виконання рішення господарського суду від 30.08.2012р. по справі №1/73 про солідарне стягнення з ТОВ Вітел м. Горлівка та ТОВ Продінвест м. Горлівка грошових коштів.

Отже, враховуючи, що законодавством передбачені альтернативні вимоги щодо виконавчого документу або зазначення одного боржника та одного стягувача та відповідної частини, в якій необхідно виконати рішення, або зазначення, що обов'язок чи право стягнення є солідарним, у державного виконавця не було законних підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Крім того, суд звертає увагу, що в 2013 році вже відкривалось виконавче провадження за даним наказом.

Також, суд зазначає, що наказ від 14.09.2012р. по справі №1/73 відповідає вимогам законодавства, діючого на день його видачі.

Разом з тим, судом встановлено, що при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №760/20.1/10 від 19.10.2016р. державний виконавець керувався Законом України Про виконавче провадження в редакції від 02.06.2016р. (зокрема, ч.2, п.6 ч.4 ст. 4), який набрав чинності 05.10.2016р.

Господарським судом встановлено, що скаржник звернувся 04.10.2016р. (згідно фіскального чеку УДППЗ Укрпошта та реєстру рекомендованих листів) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення №7291 від 04.10.2016р. за наказом від 14.09.2012р. щодо солідарного стягнення грошових коштів.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 51 ГПК України процесуальна дія, для якої встановлено строк, може бути вчинена до 24-ї години останнього дня строку.

Таким чином, враховуючи, що скаржник звернувся із заявою про примусове виконання рішення господарського суду до набрання чинності Закону від 02.06.2016р. (до 05.10.2016р.), державним виконавцем помилково було застосовано положення Закону в новій редакції, відповідно застосуванню підлягали норми Закону №606-ХІV від 21.04.1999р. в редакції від 12.06.2016р.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Держава, за змістом ч.4 ст. 13 Конституції України, прийняла на себе зобовязання, через свої органи, забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, встановивши рівність всіх субєктів власності перед законом.

Згідно ст. 129 Конституції України одним із засад судочинства є обов'язковість рішень суду. Статтею 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів визначено поняття обовязковість судових рішень, яке полягає в тому, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України.

Суд вважає за необхідне застосувати до спірних відносин Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", згідно якого Європейський суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Аналогічні за змістом висновки містяться в інших рішеннях Європейського суду з прав людини, а саме у справі "Голдер проти Сполученого Королівства (від 21.02.1975р.), Шмалько проти України .

Господарський процесуальний кодекс України також містить розділ щодо виконання рішення, ухвали, постанови. Так, зокрема, статтею 115 встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За таких обставин, та враховуючи конституційний принцип доступності до правосуддя всіх осіб, застосовану у цій справі практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень, яка є обовязковою для національних судів згідно Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, враховуючи також справедливий баланс інтересів стягувача та боржника, суд приходить до висновку про визнання дій державного виконавця незаконними.

Разом з цим, скаржник просить суд скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №760/20.1/10 від 19.10.2016р.

Враховуючи приписи ГПК України, Закону України Про виконавче провадження, пункту 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, у суду відсутні повноваження скасовувати рішення органів Державної виконавчої служби. Натомість, встановивши обґрунтованість доводів заявника, суд може визнати постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною. Як зазначено в інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-08/369 від 29.06.2010р. Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009р. щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України, вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акту органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідного повідомлення (акту), а не про визнання його недійсним.

Враховуючи попередній висновок суду про незаконність дій відділу виконавчої служби, повязаних з поверненням виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, суд визнає недійсним відповідне повідомлення №760/20.1/10 від 19.10.2016р.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, Конституцією України, Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Законом України Про виконавче провадження, ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» м.Київ на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 в повному обсязі.

Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу незаконними.

Визнати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №760/20.1/10 від 19.10.2016р. недійсним.

Головуючий суддя О.О. Уханьова

Суддя О.В. Кротінова

Суддя Ю.В. Бокова