ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р.Справа № 915/871/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Ярош А.І., Лисенко В.А.

за участю секретаря судового засідання Молодова В.С.,

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №14-182 від 15.07.2014р.,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №04/1272 від 01.09.2016р.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 05.10.2016р.

у справі №915/871/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз",

про стягнення грошових коштів у сумі 2203525,04 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" (далі ПАТ "Миколаївгаз") про стягнення за договором купівлі-продажу природного газу №13-399-ПР від 31.01.2013р. суми основного боргу у розмірі 0,01 грн., пені у розмірі 9.680,64 грн., 3% річних у розмірі 345.005,49 грн., інфляційних втрат у розмірі 1.848.838,90 грн. (а.с. 3-5).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №13-399-ПР від 31.01.2013р. щодо повної та своєчасної оплати поставленого йому природного газу.

Відповідач повністю не визнає позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.56-59).

13 вересня 2016 року відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності щодо 3% річних у розмірі 11.597,81 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.10.2016р. (суддя Корицька В.О.) позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково, стягнуто грошові кошти в загальній сумі 1.932.942,36 грн., з яких: 0,01 грн. основного боргу, 328.737,01 грн. 3% річних, 1.575.639,69 грн. - інфляційних втрат, 28.565,65 грн. судового збору. У решті позовних вимог відмовлено (а.с. 104-111).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що має місце неналежного виконання зобов'язань з боку Відповідача за договором купівлі-продажу природного газу №13-399-ПР від 31.01.2013р. та не проведено ним оплату заборгованості за поставлений природний газ вчасно.

Також місцевий господарський суд зазначив, що при здійсненні розрахунку пені, 3% річних, інфляційних втрат позивач допустився помилок у розрахунках.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду ПАТ "Миколаївгаз" звернулось до суду із апеляційною скаргою (а.с.118-121).

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що місцевий господарський суд прийняв рішення із чисельним порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування та дослідження всіх обставин справи, які мають важливе значення для правильного вирішення спору. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. та постанову Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р.

Позивач проти апеляційної скарги заперечував з підстав, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального та процесуального права, та підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а з огляду на положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобовязання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Як встановлено місцевим судом, 31.01.2013р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (далі Продавець) та ПАТ "Миколаївгаз" (далі Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-399-ПР (далі Договір), згідно п. 1.1 якого (у відповідності до змін) продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ (далі газ), а покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах Договору (а.с. 15-19).

До Договору сторони вносили зміни та доповнення додатковими угодами: №1 від 10.07.2013р., №2 від 31.12.2013р., №3 від 28.04.2014р., №4 від 15.05.2014р., №5 від 05.09.2014р., №6 від 10.11.2014р., №7 від 08.12.2014р., №8 від 22.12.2014р., №9 від 05.02.2015р., №10 від 10.03.2015р., №11 від 23.03.2015р., №12 від 03.04.2015р., №13 від 12.05.2015р. та №14 від 03.06.2015р., якими змінювались ціна та кількість і якість газу, а саме п.п. 5.2, 2.1 та інші умови Договору (а.с.20-35).

Зазначений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.175 ГК України.

Відповідно до п.3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ.

Відповідно до п.5.3 Договору у разі зміни НКРЕ ціни на природний газ вона є обовязковою для сторін за Договором з моменту введення її в дію, про що сторонами підписується додаткова угода до Договору.

Відповідно до п.6.1 Договору (зі змінами) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відповідно до п.11 Договору (зі змінами) Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Договір та додаткові угоди підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств.

За своєю правовою природою договір купівлі-продажу природного газу №13-399-ПР від 31.01.2013р. є договором поставки, а згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у ст. 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Необхідно наголосити на положенні ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, за умовами п.3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, поставивши відповідачу природний газ на загальну суму 88.817.928,07 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р. на суму 21.024.587,57 грн., від 30.06.2013р. на суму 6.388.107,83 грн., від 31.07.2013р. на суму 7.273.924,19 грн., від 31.08.2013р. на суму 6.988.963,46 грн., від 28.02.2014р. на суму 19.677.993,97 грн., від 31.03.2014р. на суму 14.389.333,21 грн., від 30.04.2014р. на суму 13.075.017,84 грн. (а.с.36-42).

Зазначені акти містять посилання на договір купівлі-продажу природного газу №13-399-ПР від 31.01.2013р., які підписано сторонами та скріплено печатками підприємств.

Відповідач частково сплатив заборгованість за поставлений йому природний газ за Договором, а саме 88.817.928,06 грн., що підтверджується довідкою "Сальдо, Предприятие "Миколаївгаз ПАТ" та випискою "Операции по предприятию "Миколаївгаз ПАТ" за період з 01.01.2013р. по 30.09.2015р. (а.с.43-47).

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Разом з тим, відповідно до ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання: зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Оскільки проведення несвоєчасних оплат за природний газ призвело до порушення відповідачем п.6.1 Договору, позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

У пункті 7.2 Договору (в редакції станом на час нарахування пені, а саме з 20.11.2014р. по 27.11.2014р.) сторони погодили, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (Розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З огляду на вказане, місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку, що підстави для нарахування пені відсутні.

Також позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 345.005,49 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1.848.838,90 грн., з огляду на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування 3% річних апеляційний суд погоджується із місцевим господарським судом, що з огляду на п.4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" та ст.257 ЦК України строки позовної давності щодо вимоги про стягнення 3% річних за лютий, липень 2013 року пропущені.

Отже, задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 328.737,01 грн.

Разом з тим, перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування інфляційних втрат апеляційний суд погоджується із місцевим господарським судом, що позивачем не враховані положення абзаців 2, 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", у звязку з чим розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню та є обґрунтованим складає 1.575.639,69 грн.

Судовою колегією не приймається до уваги посилання апелянта в скарзі на судову практику, оскільки вона стосується окремих відмінних від обставин даної справи ситуацій, де судами розглядались інші позовні вимоги, докази сторін та фактично наявні відносини сторін.

Разом з тим, відповідач надав до суду заяву про розстрочку виконання рішення суду, посилаючись на судову практику, а саме у справі №921/830/15-г/16 від 16.11.2016р.

Зазначене клопотання судовою колегією підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" суд на підставі ст.121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

У відповідності до п.7 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, зокрема, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст.121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. ОСОБА_1, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Від позивача письмових заперечень щодо розстрочення виконання рішення не надійшло. Однак, в усних поясненнях заперечував проти надання розстрочки.

Скрутне матеріальне становище відповідача підтверджується збитковістю підприємства згідно балансу за 2015 рік у сумі 124,906 млн. грн.

Також відповідач у заяві зазначає, що вкрай незадовільний фінансовий стан підприємства обумовлений, в першу чергу, наявністю заборгованості різними категоріями споживачів за розподіл природного газу, у звязку з чим ПАТ "Миколаївгаз" вживаються заходи щодо стягнення заборгованості зі споживачів у судовому порядку.

ПАТ "Миколаївгаз" зазначає, що має єдину на території міста аварійно-диспетчерську службу, яка забезпечує безпеку в газовому господарстві на території м.Миколаєва та області, але через брак коштів буде не в змозі обслуговувати газові мережі, оскільки не буде коштів на купівлю палива для автомобілів аварійно-диспетчерської служби, купівлі необхідних матеріалів для поточного ремонту газових мереж. Всі служби ПАТ "Миколаївгаз" щоденно виконують покладені на них завдання для забезпечення безперебійного та безпечного газопостачання в місті.

ПАТ "Миколаївгаз" вказує, що у звязку з несприятливою фінансовою ситуацією не може виконати рішення суду негайно, але не уникає свого обовязку перед позивачем, а шукає шляхи та вживає заходи для погашення боргу, що дозволить відновити його порушені права, в т.ч. шляхом звернення до суду щодо розстрочення виконання судового рішення.

Відтак, судова колегія вважає, що заяву відповідача слід задовольнити частково та розстрочити виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 05.10.2016р. шляхом сплати частинами щомісячно терміном на 1 (один) рік, починаючи з січня 2017 року. В решті заяви - відмовити.

Враховуючи викладене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від 05.10.2016р. у справі №915/871/16 залишити без змін.

3. Заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" №148 від 05.12.2016р. (вх.ОАГС №5508/16Д2 від 06.12.2016р.) про розстрочення виконання рішення суду - задовольнити частково.

4. Розстрочити виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 05.10.2016р. у справі №915/871/16 строком на 1 рік шляхом щомісячного погашення заборгованості рівними частинами у розмірі 161078,53 грн., починаючи з січня 2017 року.

5. В решті заяви Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" №148 від 05.12.2016р. (вх.ОАГС №5508/16Д2 від 06.12.2016р.) про розстрочення виконання рішення суду відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко

Суддя А.І. Ярош