ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.12.2016 Справа № 920/1142/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СУМИПРОМТЕХПОСТАЧ", м. Суми,

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

про визнання договору недійсним,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача - Гузенко Є.В. (довіреність від 02.11.2016);

Від відповідача - адвокат Солошенко Л.Є. (договір про надання правових послуг адвоката);

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд визнати недійсним договір № 25 від 25 квітня 2015 року, укладений між сторонами, на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Позивач подав клопотання від 08.12.2016, в якому просить суд витребувати у відповідача документальне підтвердження стосовно атестації вимірювальної лабораторії відповідача з зазначенням видів метрологічних досліджень, що виконуються даною лабораторією; перелік повірених засобів вимірювальної техніки ФОП ОСОБА_1, які використовувались при проведенні робіт за договором, та копій свідоцтв до кожної одиниці; штатний розклад ФОП ОСОБА_1; посадові інструкції працівників ФОП ОСОБА_1, які безпосередньо виконували роботи за договором; інформацію про можливе залучення ФОП ОСОБА_1 субпідрядників при виконанні робіт за договором, та документальне підтвердження цього. Також позивач просить суд визнати обов'язковою особисту явку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у судове засідання для надання необхідних пояснень по суті справи. В обґрунтування вказаного клопотання позивач посилається на те, що відповідач є стороною договору, на яку покладено обов'язок виконання дослідницьких робіт, а умовами договору не передбачено надання відповідачем позивачу інформації, яку просить витребувати позивач, у ході виконання договору. Для вирішення спору по суті визначальним є підтвердження або спростування навмисних, спрямованих на обман позивача дій відповідача при укладенні спірного договору. Підставою для пред'явлення позову у даній справі є достатньо обґрунтоване припущення стосовно невиконання відповідачем робіт за договором та введення ним позивача в оману стосовно істотних обставин при укладанні договору. Надання відповідачем запитуваних доказів надасть змогу довести чи спростувати обставини стосовно технічної неможливості відповідача виконувати роботи (у тому числі на момент укладання договору) та їх невиконання відповідачем взагалі, факт обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву № 07-12/16 від 07.12.2016, в якому позов не визнає, вважає його необґрунтованим та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору, достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

25 квітня 2015 року між сторонами було укладено договір № 25, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується виконати за дорученням позивача дослідні роботи і надати позивачу супутні консультаційні послуги, прямо або побічно пов'язані з предметом дослідження, а позивач, в свою чергу, зобов'язується прийняти результат робіт і оплатити його в передбаченому цим договором порядку.

Метою дослідних робіт за цим договором є дослідження зразків відповідно до технічного завдання, що додається до договору (п. 1.2. договору).

Порядок виконання робіт визначено сторонами у розділі 2 договору.

Виконавець за актом прийому-передачі зобов'язаний прийняти у замовника, призначені для досліджень, дослідні зразки. Приймання зразків відбувається на складі замовника (п. 2.1. договору).

Виконавець зобов'язаний проводити дослідження в точній відповідності з предметом виданого замовником технічного завдання (п. 2.3. договору).

За умовами п. 2.4. договору, до виконання передбачених цим договором робіт виконавець має право залучати третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди замовника. До відносин між виконавцем і залученими ним до проведення передбачених цим договором досліджень і випробувань третіми особами застосовуються правила про генерального підрядника і субпідрядників.

Відповідно до п. 2.5. договору, результати виконаних виконавцем за дорученням замовника робіт оформлюються у вигляді протоколів досліджень.

Виконавець зобов'язується негайно повідомити замовника про закінчення виконання робіт будь-яким доступним способом, що дозволяє отримати підтвердження отримання такого повідомлення замовником. Замовник, в свою чергу, зобов'язаний протягом 10 календарних днів з моменту отримання від Виконавця актів досліджень, а також Акту здачі-приймання робіт направити виконавцю підписаний акт або мотивовану відмову від приймання результатів виконаних робіт (п. 2.6. договору).

Згідно з п. 2.7. договору, у разі вмотивованої відмови замовника від приймання робіт сторони складають і підписують двосторонній акт, в якому вказують недоліки, що підлягають усуненню і терміни їх усунення. При цьому такі недоліки повинні бути усунені виконавцем своїми силами і за свій рахунок.

Відповідно до п. 2.8. договору, роботи вважаються виконаними після підписання обома сторонами акту здачі-приймання робіт. За погодженням із замовником виконавець має право здавати результати робіт окремими етапами. В цьому випадку сторонами оформлюються акти здачі-приймання окремих етапів робіт.

Доручена замовником виконавцю робота повинна бути виконана останнім протягом 10 днів. Виконавець має право виконувати і здавати роботу достроково (п. 3.1. договору).

Умови оплати робіт узгоджені сторонами у п. 5 договору. Загальна вартість договору 3500000,00 (три мільйони п'ятсот тисяч) гривен. Оплата за цим договором здійснюється протягом 30 днів після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт за ціновим прейскурантом, що вказаний у специфікації, що є додатком до договору, будь-якими способами, що не суперечать законам України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов договору протягом 2015-2016 років позивач передавав відповідачеві за актами приймання-передачі зразки продукції для проведення дослідницьких робіт стосовно визначення фізико-хімічних властивостей промислових зразків затверджувачів та смол. До листопада 2016 року у позивача не було жодних сумнівів, що відповідач дійсно після відбору зразків проводить їх дослідження в атестованій, згідно вимог Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність», вимірювальній лабораторії. Лише коли позивач почав масово отримувати від покупців претензії та акти з якості поставленої продукції, де зазначалось, що придбана продукція не відповідає якості та вимагалось здійснити її заміну, у позивача з'явився сумнів, що передбачені договором дослідження взагалі проводились відповідачем, оскільки згідно протоколів дослідження продукція повністю відповідала ТУ та показникам договорів. Листом №1/1662 від 10.11.16 ДП «Сумистандартметрологія» на запит позивача, повідомила, що вимірювальна лабораторія відповідача атестована на проведення лише вимірювань у сфері контролю якості та безпеки продуктів харчування, у відповідача відсутні як атестовані засоби вимірювання, так і атестована вимірювальна лабораторія, для виконання робіт визначених оспорюваним договором. В даному випадку має місце саме цілеспрямоване введення відповідачем позивача оману. Обман полягає в тому, що відповідач, укладаючи спірний договір на виконання дослідницьких робіт умисно, з метою безпідставного отримання коштів, знаючи про відсутність у нього необхідних для здійснення передбачених договором досліджень ресурсів, власних чи залучених, приховав цей факт від позивача, оскільки якби позивач знав, що у відповідача відсутня акредитована лабораторія, а також те, що дослідження фактично проводитись не будуть, він би не вступив з ним у правовідносини.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову вказує, що як договір, так і додатки до нього були складені саме позивачем. Під час укладення договору позивачем також було складено технічне завдання, що датоване 25.04.2015, яке є невід'ємною частиною договору, де останнім визначено назви зразків смол, затверджувачів та розділового покриття, про наявність яких у позивача відповідачу до укладення договору не могло бути відомо. Посилання позивача на лист ДП «Сумистандартметрологія» є безпідставним, так як умовами договору №25 від 25.04.2015 не визначено та не встановлено обов'язку виконавця мати вимірювальну техніку та свідоцтво про атестацію вимірювальної техніки, а також проводити дослідження за її допомогою.

Відповідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

Статтею 627 та частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільні в укладені договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч.ч.2 та 3 ст.180 Господарського кодексу України істотними умовами цивільно-правового договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 892 Цивільного кодексу України, за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Згідно зі ст. 897 Цивільного кодексу України, виконавець за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов'язаний: 1) виконати роботи відповідно до погодженої із замовником програми (техніко-економічних показників) або тематики і передати замовникові результат у строк, встановлений договором; 2) додержувати вимог, пов'язаних з охороною прав інтелектуальної власності; 3) утримуватися від публікації без згоди замовника науково-технічних результатів, одержаних при виконанні робіт; 4) вживати заходів для захисту одержаних при виконанні робіт результатів, що підлягають правовій охороні, та інформувати про це замовника; 5) своїми силами та за свій рахунок усувати допущені з його вини недоліки у технічній документації, які можуть спричинити відступи від техніко-економічних показників, передбачених у технічному завданні замовника або в договорі; 6) негайно інформувати замовника про виявлену неможливість одержати очікувані результати або недоцільність продовжувати роботу.

В свою чергу, за приписами статті 898 Цивільного кодексу України, замовник за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов'язаний: 1) видати виконавцеві технічне завдання та погодити з ним програму (техніко-економічні показники) або тематику робіт; 2) передати виконавцеві необхідну для виконання робіт інформацію; 3) прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що договір № 25 від 25.04.2015 укладений між сторонами з додержанням вимог чинного законодавства щодо такого виду договору, сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору (предмету, порядку та строків виконання робіт, вартості робіт, умов оплати та інше), договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками. Сторонами підписано технічне завдання до договору від 25.04.2015 (з урахуванням змін відповідно до додаткової угоди № 1 від 06.10.2015), в якому визначені зразки для дослідження, а також специфікації № 1 та № 2 щодо визначення вартості дослідницьких робіт згідно з технічним завданням.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 230 Цивільного кодексу України визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Вимоги про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 Цивільного кодексу України можуть бути задоволені судом за умови доведеності позивачем фактів обману і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі особи відбувається унаслідок впливу "стороннього" фактора, яким виступає обман. Тому цей різновид правочинів відноситься до категорії правочинів з вадами волі.

Обманом є навмисне цілеспрямоване введення особи в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення правочину.

Обман набуває юридичного значення тоді, коли його використовують як засіб "схилити" сторону вчинити правочин. При обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони право чину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин.

Особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Стороні правочину необхідно довести: 1) обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; 2) те, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; 3) те, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Виходячи з викладеного, дослідивши наявні в матеріалах докази, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними виходячи з наступного.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту обману.

Умови укладеного між сторонами договору не містять жодних посилань чи застережень щодо необхідності наявності у відповідача атестованих засобів вимірювання, атестованої вимірювальної лабораторії, для виконання робіт визначених оспорюваним договором.

За умовами п. 2.4. договору, до виконання передбачених цим договором робіт виконавець має право залучати третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди замовника.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами неможливості фактичного виконання відповідачем робіт за договором, за відсутності акредитованої лабораторії.

Посилання позивача на листи його контрагентів, в яких останніми висловлено претензії щодо придбаної у позивача продукції, стосовно якості, жодним чином не підтверджують факту невиконання відповідачем робіт за договором та не можуть бути прийняті судом до уваги в якості доказів умисного введення в оману позивача відповідачем щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідне стосується і посилань позивача на інформацію, викладену у листі ДП «Сумистандартметрологія» № 1/1662 від 10.11.2016, з урахуванням умов укладеного між сторонами договору.

Як зазначає сам позивач, до листопада 2016 року у нього не було жодних сумнівів, що відповідач проводить дослідження зразків, при цьому наявні в матеріалах справи докази, в тому числі акти приймання-передачі виконаних робіт, акти прийому-передачі зразків, платіжні доручення, тощо, свідчать про факт виконання відповідачем робіт за договором, прийняття таких робіт позивачем та їх оплати як у 2015, так і у 2016 роках.

На підставі викладеного, оскільки позивачем не доведено факту умисного введення його в оману відповідачем, наявності безпосереднього зв'язку обставин, з якими позивач пов'язує недійсність правочину, з його волевиявленням при укладенні договору, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

З цих же підстав, за встановлених обставин, суд вважає клопотання позивача від 08.12.2016 про витребування доказів на підтвердження технічної можливості відповідача виконувати роботи за договором, необґрунтованим та безпідставним.

Згідно зі ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 12.12.2016

Суддя Є.А. Жерьобкіна