ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2016 року Справа № 904/5972/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів Дмитренко Г.К., Антонік С.Г.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність б/н від 18.11.2016 р.,

представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДЕМІС-АГРО", м. Підгороднє Дніпропетровська область

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року у справі №904/5972/16

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДК ВЕТ", м. Тетіїв Київської області

до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДЕМІС-АГРО", м. Підгороднє Дніпропетровська область

про стягнення 193535,66 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року (суддя Ніколенко М.О.) позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДЕМІС-АГРО" на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДК ВЕТ" суму основного боргу в розмірі 180 473,21 грн. та судовий збір у сумі 3427,09 грн. В частині позовних вимог про стягнення 48 000,00 грн. основного боргу - провадження у справі припинено. Позовні вимоги про стягнення 62 426,58 грн. залишено без розгляду. В решті позову відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки товару №144/15 від 23 лютого 2015 року в частині неповного розрахунку за поставлений товар, у звязку з чим згідно п.5.3 договору відповідач зобовязаний сплатити продавцю суму основного боргу в розмірі 180 473, 21 грн., оскільки частково сума боргу була сплачена під час розгляду справи в суді першої інстанції в сумі 48 000, 00 грн. в цій частині спору провадження припинено. Залишаючи без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних в розмірі 62 426, 58 грн. господарський суд виходив з того, що позивачем не надано належного, дійсного та правильного розрахунку неустойки, у звязку з чим суд був позбавлений можливості здійснити розрахунок пені та 3% річних самостійно.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДЕМІС-АГРО" оскаржує його на предмет порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДК ВЕТ".

Позивач доводи апеляційної скарги заперечує, вважає рішення господарського суду від 03 жовтня 2016 року законним, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

15 грудня 2016 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

15 грудня 2016 року від позивача також надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначає, що заборгованість відповідача станом на 15 грудня 2016 року складає 78 833 грн. 22 коп., на підтвердження часткової оплати надав копію платіжних доручень, в поясненнях від 15 грудня 2016 року позивач наводить розрахунок пені за прострочку виконання грошового зобовязання і 3% річних по витратним накладним №110 від 14 січня 2016 року, №116 від 14 січня 2016 року, №149 від 15 січня 2016 року, №163 від 16 січня 2016 року, №331 від 04 лютого 2016 року і просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року змінити та стягнути з відповідача основний борг в розмірі 78 833 грн. 22 коп, пені в розмірі 178 грн., 3% річних в розмірі 3 698, 86 грн., судовий збір в розмірі 3 427 грн. 09 коп.

25 жовтня 2016 року до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДЕМІС-АГРО", м. Підгороднє Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року у справі №904/5972/16.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2016 колегією суддів у складі: головуючий суддя Джихур О.В. (доповідач), судді Виноградник О.М., Дмитренко Г.К. вказану апеляційну скаргу прийнято до розгляду, який призначено на 22 листопада 2016 року на 10:45 год.

22 листопада 2016 року розгляд справи відкладався до 15 грудня 2016 року.

Розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_3 від 14 грудня 2016 року №1781/16, у звязку із звільненням судді Виноградник О.М. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/5972/16.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14 грудня 2016 року визначено для розгляду справи №904/5972/16 колегію суддів у складі головуючого судді Джихур О.В. (доповідач), суддів Дмитренко Г.К., Антонік С.Г.

Ухвалою суду від 15 грудня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДЕМІС-АГРО", м. Підгороднє Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року у справі №904/5972/16 прийнята до свого провадження зазначеною колегією суддів.

Представник апелянта в судові засідання 22 листопада 2016 року, 15 грудня 2016 року не зявився, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем (продавець) і відповідачем (покупець), укладений договір №144/15 від 23 лютого 2015 року (договір). Згідно предмету цього Договору, продавець зобовязується поставити і передати у власність покупцю певний товар, а покупець зобовязується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору. Відповідно до п.2.1 договору, кількість та асортимент товару передбачається в рахунках та накладних на кожну окрему поставку. Згідно п. 4.1 договору, ціна товару вказується в відповідних рахунках та накладних на кожну партію постачання. Згідно п.7.1 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015 року, а в частині взаєморозрахунків сторін - до повного їх здійснення.

Якість товару, що постачається повинна відповідати сертифікату якості товару.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється у безготівковому порядку в національній валюті України шляхом виплати суми, яка вказана у рахунках фактурі на рахунок Продавця. Оплата здійснюється перерахуванням коштів на рахунок Продавця в обсязі 100% суми кожної поставки з відстрочкою платежу 14 календарних днів від дати поставки товару (п.5.3 договору).

Згідно п.6.1 договору датою поставки вважається дата доставки товару до пункту призначення згідно декларації перевізника, або безпосередньо дата на видатковій накладній при передачі товару представнику покупця.

У період з грудня 2015 року по липень 2016 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 272 470, 24 грн., на підтвердження чого надав копії видаткових накладних (а.с.17-24).

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду, що передача товару відповідачу за видатковими накладними №1772 від 20 травня 2016 року на суму 4 163, 10 грн. та №1928 від 02 червня 2016 року на суму 3 046, 99 грн. належними доказами не підтверджується, оскільки на вказаних накладних відсутній підпис представника відповідача в отриманні товару (а.с.23-24).

Відповідач за поставлений товар повністю не розрахувався, частково оплатив його в сумі 43 997, 03 грн.

Матеріали справи свідчать, що в період розгляду справи в суді першої інстанції відповідач частково оплатив товар на загальну суму 48 000 грн. платіжними дорученнями № від 28 вересня 2016 року, № від 19 вересня 2016 року, № від 14 вересня 2016 року (а.с.103-105).

Заявою від 30 вересня 2016 року, яка надійшла до господарського суду Дніпропетровської області 03 жовтня 2016 року електронною поштою позивач уточнив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар в розмірі 187 683, 30 грн., 3% річних в розмірі 3 858, 69 грн., пеню в розмірі 1 993, 67 грн., судовий збір в розмірі 4 471, 65 грн., пославшись на те, що період з 14 липня 2016 року по 30 вересня 2016 року відповідач частково погасив заборгованість за поставлений товар. До заяви додано детальний розрахунок 3% та пені на 6 аркушах (а.с.86-102).

Приймаючи до уваги, що заява позивача про уточнення позовних вимог, а фактично зменшення ціни позову надійшла до господарського суду електронною поштою і не підписана, як в ній зазначено директором ОСОБА_4, апеляційний господарський суд вважає, що позовна заява повинна розглядатися в межах заявлених первісно вимог.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Враховуючи те, що товар був отриманий відповідачем без зауважень в строки визначені договором повністю не оплачений, доказів протилежного відповідачем не надано, апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення залишку основного боргу є обґрунтованими.

Приймаючи до уваги, що товар по видатковим накладним №4433 від 30 грудня 2016 року, №110 від 14 січня 2016 року, №116 від 14 січня 2016 року, №149 від 15 січня 2016 року, №163 від 16 січня 2016 року, №311 від 04 лютого 2016 року поставлений на загальну суму 272 470, 24 грн., оплачено відповідачем до звернення з позовом 43 997 грн. 03 коп., сплачено в період розгляду справи в суді першої інстанції 48 000 грн., основний борг, що підлягає стягненню складає 180 473, 31 грн.

В частині стягнення 48 000 грн. основного боргу провадження у справі правомірно припинено господарським судом у звязку з відсутністю предмету спору (ч.1 п.11 ст.80 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційний господарський суд, керуючись ст.101 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заяву позивача про зменшення розміру основного боргу до 78 833 грн. 22 коп. вважає неправомірною, оскільки часткове погашення боргу було здійснено після ухвалення господарським судом оскаржуваного рішення.

В частині стягнення 7 210 грн. 09 коп. боргу за товар, поставлений по видатковим накладним №1772 від 20 травня 2016 року, №1928 від 02 червня 2016 року слід відмовити через непідтвердження належними доказами поставки за вказаними накладними.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно п.8.2 договору, за порушення терміну розрахунків за даним договором, покупець сплачує продавцю пеню 0,2% від суми заборгованості але не більше ніж подвійна ставка Національного Банку України за кожен день затримки.

На підставі п.8.2 договору позивач нарахував пеню за прострочку виконання відповідачем обовязку щодо оплати товару, в строки визначені договору.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано 3% річних за період з 30 грудня 2015 року по 13 липня 2016 року в загальній сумі 3 664, 53 грн. і інфляційні втрати за той же період в сумі 12 197, 77 грн. (а.с.75-77).

Наданий позивачем розрахунок ціни позову не відповівдає обставниам справи, з нього неможливо встановити який розмір основного боргу складає по кожній витратній накладній, розрахунок інфляційних втрат не відповідає Рекомендаціям Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року №62-97р. щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, позивачем належним чином не виконані вимоги господарського суду викладені в ухвалах від 21 липня 2016 року, 03 серпня 2016 року, 19 вересня 2016 року щодо надання розгорнутого розрахунку ціни позову з урахуванням ст.ст.254, 258 Цивільного кодексу України.

Ненадання розрахунку 3% річних, інфляційних втрат та пені перешкоджає встановленню правильного розміру неустойки і 3% річних.

Розрахунок 3% річних і пені, наданий позивачем апеляційному господарському суду не приймається до уваги, оскільки суду першої інстанції не надавався і не був предметом розгляду, а в суді першої інстанції позивач не навів поважність причин, з яких цей розрахунок не був наданий господарському суду.

Отже в задоволенні позову, в частині стягнення пені в розмірі 45 564, 28 грн., 6 334, 53 грн. 3% річних і інфляційних втрат в розмірі 12 197, 77 грн. слід відмовити.

При цьому судова колегія не погоджується з висновком господарського суду, що в цій частині позов слід залишити без розгляду, оскільки суд неодноразово вимагав від позивача надати докладний розрахунок пені, 3% річних, але ці вимоги позивачем не були виконані.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково у розмірі 180 473, 21 грн.

Щодо твердження апелянта, що позивач при поставці товару не надав документи, які б підтвердили якість поставленого товару слід зазначити, що згідно приписів ч.2 ст.662 Цивільного кодексу України обовязком продавця є передача разом з товаром всіх документів, що стосуються товару в разі, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що його стосуються покупець має право встановити розумний строк для їх передання, при невиконанні продавцем вимог покупця, останній має право відмовитися від договору та повернути товар продавцеві (ст.666 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи свідчать, що товар прийнятий відповідачем без будь яких зауважень, з вимогою щодо надання сертифікату якості на товар відповідач до позивача не звертався, товар не повернув, здійснив часткову оплату товару.

Згідно умов договору оплата товара здійснюється в строк, який визначається від дати поставки, дата поставки товару вказана на видатковій накладній, рахунок фактура в даному випадку є лише документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунку фактури не звільняє покупця від обовязку сплатити вартість товару.

З огляду на зазначене, твердження апелянта щодо ненадання позивачем рахунків фактур до уваги не приймається.

З врахуванням викладеного, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року підлягає зміні на підставі ч.1 п.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.49, 80, ч.1 п.11, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДЕМІС-АГРО", м. Підгороднє Дніпропетровська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2016 року у справі №904/5972/16 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДЕМІС-АГРО" (52001, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с.Підгороднє, вул. Ульянова,127, ) на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ДК ВЕТ" (09800, Київська область, м. Тетіїв, вул. Леніна, ) основний борг в розмірі 180 473,21 грн. витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 427, 09 грн. ОСОБА_4 наказ.

У решті позову відмовити".

В частині стягнення 48 000 грн. боргу провадження у справі припинити.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя С.Г. Антонік

(Дата підписання постанови в повному обсязі 19.12.16 р.)