ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2016 року Справа № 904/5746/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів Дмитренко Г.К., Антонік С.Г.

секретар судового засідання Крицька Я.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність б/н від 24.12.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність б/н від 12.09.2016 р.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід", м. Ірпінь, смт. Ворзель, Київської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року у справі №904/5746/16

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід", м. Ірпінь, смт. Ворзель, Київської області

до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "МАЇСАДУР СЕМАНС УКРАЇНА", с. Могилів, Царичанський район, Дніпропетровської області

про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року (суддя Мартинюк С.В.) в задоволенні позову ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "МАЇСАДУР СЕМАНС УКРАЇНА" про зобов'язання вчинити певні дії - забрати (вивезти) з території складу позивача насіння гібридів кукурудзи у кількості 105 мішків, насіння гібридів кукурудзи кількості 477 мішків, насіння гібридів кукурудзи у кількості 371 мішок, що було передане відповідачем на користь позивача за договором поставки № АВ-Skhid_270215 від 27 лютого 2016 року відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано ст.ст.629, 525, 526 Цивільного кодексу України, господарський суд дійшов висновку, що згідно п.п.5 договору відповідачем передано позивачу сертифікати на насіння та свідоцтва на гібридне насіння, копії яких містяться в матеріалах справи, постановою Кабінету Міністрів України від 28 січня 2015 року №42 скасовано отримання карантинного сертифікату та внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №705 "Про деякі питання реалізації Закону України "Про карантин рослин".

Не погодившись з вказаним рішенням позивач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" оскаржує його на предмет порушення судом норм матеріального, процесуального права, при неповному зясуванні обставин справи.

Апелянт стверджує, що відповідач не надав документів щодо якості частини переданого товару та не підтвердив відповідність частини переданого товару у встановленому Законом порядку, зазначає, що у видатковій накладній відсутні послання на документи, які б підтверджували б відповідність товару. Суд не перевірив та не встановив факту передачі або надсилання відповідачем позивачу сертифікатів на насіння ГН №0021216, ГН №0021364, ГН №0021040.

Посилаючись на приписи ч.1 ст.268 Господарського кодексу України, п.2.5 договору поставки № АВ-Skhid_270215 від 27 лютого 2016 року, стверджує, що господарський суд, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 січня 2015 року №42 "Деякі питання дерегуляції господарської діяльності", якою внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №705 "Про деякі питання реалізації Закону України "Про карантин рослин", не вірно зробив висновок щодо необовязковості передачі позивачеві карантинного сертифікату, оскільки п.2.5 договору поставки сторони чітко визначили які саме документи повинні бути передані разом з товаром, а надання карантинного сертифікату було визначено обовязковою умовою.

Зазначає, що договір було підписано 27 лютого 2015 року тобто після ухвалення Кабінетом Міністрів України постанови від 28 січня 2015 року №42 "Деякі питання дерегуляції господарської діяльності", яка відміняє отримання карантинного сертифікату в обовязковому порядку, але це не забороняє відповідачу добровільно отримати карантиний сертифікат на товар та виконати свої зобовязання у відповідності з умовами договору.

Апелянт просить суд скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" у повному обсязі.

Позивач доводи апеляційної скарги заперечує, вважає рішення господарського суду законним, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

24 жовтня 2016 року до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід", м. Ірпінь, смт. Ворзель, Київської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року у справі №904/5746/16.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2016 колегією суддів у складі: головуючий суддя Джихур О.В. (доповідач), судді Виноградник О.М., Дмитренко Г.К. вказану апеляційну скаргу прийнято до розгляду, який призначено на 24 листопада 2016 року на 12:00 год.

24 листопада 2016 року розгляд справи відкладався до 15 грудня 2016 року.

Розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_4 від 14 грудня 2016 року №1779/16, у звязку із звільненням судді Виноградник О.М. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/5746/16.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14 грудня 2016 року визначено для розгляду справи №904/5746/16 колегію суддів у складі головуючого судді Джихур О.В. (доповідач), суддів Дмитренко Г.К., Антонік С.Г.

Ухвалою суду від 15 грудня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід", м. Ірпінь, смт. Ворзель, Київської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року у справі №904/5746/16 прийнята до свого провадження зазначеною колегією суддів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 27 лютого 2015 року між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" (далі - Позивач) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "МАЇСАДУР СЕМАНС УКРАЇНА" (далі - Відповідач) укладено договір поставки №АВ-Skhid_270215 (далі- Договір), за умовами якого Відповідач зобов'язувався здійснювати поставки товару, визначені специфікаціями, а саме насіння гібридів кукурудзи та насіння гібридів соняшнику (далі за текстом - "Товар", або "Насіння").

Пунктом 2.5. договору передбачено, що разом із товаром постачальник передає покупцеві такі документи: видаткову накладну, свідоцтво на гібридне насіння, копії сертифікатів відповідності і протоколів (для імпортованого насіння), карантинний сертифікат.

На виконання умов договору Позивач здійснив замовлення на поставку насіння у Відповідача, відповідно до яких Відповідачем було поставлено на користь Позивача насіння на загальну суму 4 605 704, 04 грн.

На підставі видаткової накладної № від 12 березня 2015 року відповідачем поставлено позивачу товар на загальну суму 1 940 266,99 грн. (а.с.21).

Товар отримано представником ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" ОСОБА_5 на підставі довіреності №8 від 11 березня 2015 року (а.с.46), доставка відбувалася по товарно транспортній накладній №2 від 12 березня 2015 року.

Позивач зазначає, що відповідач здійснив поставки насіння гібридів кукурудзи марки "Maisadоur Semenses", "Мas 36А" та "Аmelior" з порушенням умов п.2.5 договору, а саме не передав разом з товаром документи, що засвідчують якість товару, свідоцтво на гібридне насіння, копії сертифікатів відповідності і протоколів (для імпортного насіння), карантинний сертифікат, через що позивачу не вдалося реалізувати замовлене насіння в сезон 2015 року і він зазнав збитків.

Позивач просить зобовязати відповідача забрати з території складу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" насіння гібридів кукурудзи марки "Maisadоur Semenses", "Мas 36А" у кількості 477 мішків, насіння, гібридів кукурудзи марки "Maisadоur Semenses", "Аmelior" у кількості 371 мішок, насіння гібридів кукурудзи марки "Maisadоur Semenses", "Мas 36А" у кількості 105 мішків.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між субєктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько договірними зобовязаннями.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.2 ст.662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі- продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний cтрок для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Будь яких доказів на підтвердження того, що партія товару отримана без відповідних документів, позивач не надав. Правом, визначеним ст.666 Цивільного кодексу України щодо відмови від товару та його повернення, а також надання відповідачу розумного cтроку для передання необхідних документів на товар, позивач не скористався.

Більш того, спірна партія насіння була отримана позивачем 12 березня 2015 року, а з відповідним позовом позивач звернувся у липні 2016 року тобто майже через півтора року.

Відповідно до ст.5.2. Договору претензії щодо якості повинні бути предявлені покупцем постачальнику протягом одного календарного місяця від дати поставки. Претензії щодо прихованих недоліків Товару приймаються до розгляду протягом 3 (трьох) місяців з дати поставки. Статтею 5.3. Договору визначено, що за наявності обґрунтованих претензій до якості Товару, Покупець може провести відповідну експертизу за власний рахунок у лабораторії, акредитованій в системі УкрСЕПРО або УКРЦСМ на проведення таких досліджень. Договором також визначено, що претензії (рекламації) Покупця щодо якості Товару повинні бути надіслані в письмовій формі (ст.5.5. Договору).

Відповідач не заперечує тієї обставини, що карантинний сертифікат ним до спірної поставки не надавався.

Апеляційний господарський суд враховує наступне.

Відповідно до Закону України "Про карантин рослин" карантинний сертифікат - документ, який видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері карантину рослин, та засвідчує фітосанітарний стан об'єктів регулювання, що вивозяться та/або ввозяться у карантинну зону, транспортуються територією України. Тобто, карантинний сертифікат є виключним свідченням того, що насіння може бути транспортоване із місця продажу /виробництва до місцезнаходження покупця/отримувача, і не є передумовою для неможливості реалізації цього насіння у подальшому як зазначив Позивач у своїх позовних вимогах.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 28 січня 2015 року №42 "Деякі питання дерегуляції господарської діяльності" було скасовано отримання карантинного сертифікату та внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №705 "Про деякі питання реалізації Закону України "Про карантин рослин", в якій п.23 визначено, що карантинний сертифікат видається на обєкти регулювання у разі: 1) транспортування імпортованих обєктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами; 2) вивезення або ввезення обєктів регулювання у карантинну зону.

Вимоги відповідача щодо отримання ним карантинного сертифікату не було заявлено ні під час отримання товару у місці завантаження, не у встановлений Договором місячний строк.

З огляду на викладене, доводи апелянта не спростовують законних висновків господарського суду.

Таким чином рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року відповідає діючому законодавству, фактичним обставинам справи, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року у справі №904/5746/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід", м. Ірпінь, смт. Ворзель, Київської області залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя С.Г. Антонік

(Дата підписання постанови в повному обсязі 19.12.16 р.)