ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.12.2016 Справа № 920/756/16
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/756/16

за позовом Сумського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», м. Суми,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Номак-Інвест», м. Суми,

про стягнення 444364,02 грн.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 23.03.2016,

відповідача ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 02.04.2016.

В судовому засіданні, розпочатому о 11 год. 10 хв. 05.12.2016 року, відповідно до приписів статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувались перерви до 12 год. 20 хв. 06.12.2016 року та до 15 год. 00 хв. 06.12.2016 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь 444364,02 грн. штрафу за порушення пунктів 4.6.4 та 4.6.7 договору про співробітництво № 3 від 19.04.2012 року, укладеного між сторонами, а також судові витрати, повязанні з розглядом справи.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву заперечує проти позову, посилаючись на його необґрунтованість і, зокрема стосовно вимоги про стягнення 8713,02 грн. штрафу за порушення пункту 4.6.7 договору на сплив позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.04.2013 року сторони уклали між собою договір про співробітництво № 3 (далі - договір), за яким домовились про встановлення між ними відносин співробітництва на предмет здійснення позивачем кредитування покупців на придбання ними майнових прав на житло відповідно до договорів про придбання житла, а також організації спорудження обєкта житлового будівництва силами відповідача, з врахуванням вимог, визначених цим договором.

Згідно пункт 4.6.4 договору, відповідач зобовязався щомісячно та протягом 5 (пяти) календарних днів з дня отримання письмової вимоги позивача, а також на вимогу її уповноваженого представника, який здійснює візуальний моніторинг та контроль заходом виконання відповідачем цього договору, надавати відповідачеві або його уповноваженому представнику документацію та інформацію щодо стану та процесу будівництва (реконструкції) обєкта житлового будівництва, фінансову, бухгалтерську та іншу інформацію та документи щодо фінансово економічного стану відповідача та ефективного використання коштів покупців, іншу необхідну для виконання цього договору інформацію.

Згідно пункту 4.6.7 договору, відповідач зобовязався ввести в експлуатацію обєкт житлового будівництва до 31 грудня 2014 року.

Згідно пункту 6.2 договору, за кожен факт порушення відповідачем цього договору, позивач має право стягнути з відповідача, а відповідач зобовязаний за вимогою позивача сплатити штраф у національній валюті України у наступних розмірах:

невиконання умов підпункту 4.6.4 або 4.6.6 або 4.6.8 пункту 4.6 цього договору 5% від суми вартості відповідного договору або придбання житла (відповідних договорів про придбання житла) щодо купівлі продажу майнових прав на житло у відповідному обєкті житлового будівництва;

інші порушення умов цього договору 1% від вартості відповідного договору або придбання житла (відповідних договорів про придбання житла) щодо купівлі продажу майнових прав на житло у відповідному обєкті житлового будівництва.

Позивач надсилав відповідачеві вимоги щодо надання фінансової, бухгалтерської інформації та щодо стану та процесу будівництва житлового будинку по вул. Інтернаціоналістів, 35в у м. Суми, документів щодо фінансово економічного стану відповідача, цільового та ефективного використання коштів покупців та іншої інформації, а саме лист № 742 від 11.11.2015 року, № 826 від 24.12.2015 року, № 828 від 25.12.2015 року, № 833 від 29.12.2015 року, № 15 від 14.01.2016 року, № 61 від 08.02.2016 року, № 97 від 25.02.2016 року, № 116 від 04.03.2016 року, № 168 від 25.03.20126 року, № 302 від 17.05.2016 року.

Загалом за період з 11.11.2015 року по 17.05.2016 року (за 6 місяців) позивач надіслав відповідачеві 10 листів вимог щодо надання інформації та документів щодо стану та процесу будівництва житлового будинку по вул. Інтернаціоналістів, 35в, у тому числі за період з 25.12.2015 року по 29.12.2015 року (за 5днів) надіслав 3 листа вимоги (№ 826 від 24.12.2015, № 828 від 25.12.2016, № 833 від 29.12.2015).

Відповідач не надав позивачеві відповіді на жоден лист вимогу.

На виконання умов договору про співробітництво № 3 відповідачем було укладено два договори про придбання житла позичальниками позивача на загальну суму 871302,00 грн.

На підставі пункту 6.2 договору про співробітництво № 3, виходячи з вищезгаданої суми договорів на придбання житла, позивач нарахував відповідачеві штраф за кожний факт порушення пункту 4.6.4 договору (ненадання інформації на вимогу позивача), в сумі 43565,10 грн (871203,00 х 5% = 43565,10), а всього за ненадання інформації на 10 листів вимог позивача нарахував і просить суд стягнути з відповідача на свою користь 435651,00 грн. (43565,10 х 10 = 434651,00).

За порушення пункту 4.6.7 договору, згідно якого відповідач зобовязаний був ввести в експлуатацію обєкт житлового будівництва до 31 грудня 2014 року, на підставі пункту 6.2 договору позивач нарахував і просить суд стягнути з відповідача на свою користь штраф у сумі 8713,02 (871302,00 х 1% = 8713,02).

Встановивши факти порушення відповідачем вищезгаданих умов договору, господарський суд приймає до уваги обґрунтовані заперечення відповідача проти позову, викладені в його відзиві на позов.

11.05.2005 року між сторонами був укладений договір про передачу і виконання функцій замовника на будівництво житла (а.с. 93-96), за яким позивач (забудовник) передав відповідачеві функції замовника на будівництво житла.

Відповідно до пункту 1.2 договору від 11.05.2005 року, передача функцій замовника відповідачеві здійснюється на підставі рішення Сумської міської ради від 05.07.2005 року № 1267 МР «Про надання в оренду земельних ділянок…» та витягу із додатку до цього рішення щодо передачі в оренду забудовнику (позивачу) землі житлового та громадського призначення під будівництво багатоповерхових житлових будинків у Х ХІІ мікрорайонах (район озера Чеха) в м. Суми.

07.03.2006 року між позивачем та Сумською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки під будівництво багатоповерхових житлових будинків за адресою: м. Суми, Х ХІІ мікрорайон (р-н озера Чеха) площею 4,8115 га (далі договір оренди) (а.с. 88-92).

18.11.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір суборенди вищезгаданої земельної ділянки (а.с. 97-100).

Згідно п. 1.2 договору суборенди, земельна ділянка, що передається в суборенду, знаходиться у володінні та користування орендаря (позивача) у відповідності до договору оренди земельної ділянки від 07.03.2006 року.

Згідно пункту 6.2 договору суборенди від 18.11.2011 року, договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання договору оренди між орендарем (позивачем) та орендодавцем (Сумською міською радою), зазначеного у пункті 1.2 договору (тобто договору оренди від 07.03.2006 року) з будь якої підстави.

02.09.2014 року листом № 635 позивач звернувся до Сумської міської ради в особі міського голови міста Суми з проханням достроково розірвати договір оренди земельної ділянки від 07.03.2006 року за згодою сторін та винести дане питання на розгляд на наступну сесію Сумської міської ради.

19.12.2014 року на підставі вищезгаданого звернення позивача (орендаря) Сумською міською радою (орендодавцем) було прийнято рішення № 3841-МР «Про припинення договору оренди земельної ділянки укладеного з Сумським регіональним управлінням державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», шляхом його розірвання.

Цим рішенням Сумська міська рада надала згоду позивачеві на припинення дії договору оренду земельної ділянки від 07.03.2006 року, зареєстрованого 08.06.2006 року за № 90, площею 4,8115 га, яка знаходиться у м. Суми, Х ХІІ мікрорайон (в районі озера Чеха), шляхом його розірвання.

Таким чином, 19.12.2014 року відбулося розірвання договору оренди між Сумською міською радою (орендодавцем) та позивачем (орендарем) вищезгаданої земельної ділянки, на якій здійснювалося спорудження відповідачем житлового будинку № 35в по вул. Інтернаціоналістів у м. Суми, а відтак, згідно пункту 6.2 договору суборенди від 18.11.2011 року, у цей же день 19.12.2014 року втратив чинність (припинив свою дію) і цей договір суборенди, укладений між позивачем та відповідачем, за яким останньому надавалася в суборенду вищезгадана земельна ділянка під будівництво житлового будинку.

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 32606683 від 23.01.2015 року, право позивача на оренду земельної ділянки площею 4,8115 га під будівництво житлового будинку припинено22.01.2015 року на підставі акту приймання передачі обєкта оренди від 22.01.2015 року, за яким позивач (орендар) передав Сумській міській раді (орендодавцю) земельну ділянку (обєкт оренди) площею 4,8115 га за адресою: м. Суми, Х ХІІ мікрорайон (в районі озера Чеха), а також на підставі рішення Сумської міської ради № 3841-МР від 19.12.2014 року.

Згідно частини четвертої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Таким чином, відповідач втратив право будувати житловий будинок № 35в по вул. Інтернаціоналістів у м. Суми, про що безумовно було відомо позивачеві, який ініціював процес припинення договору оренди земельної ділянки і, відповідно, договору суборенди земельної ділянки, будучи стороною обох договорів.

Усі 10 листів вимог позивача щодо надання інформації та документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача щодо стягнення 435651,00 грн. штрафу, стосуються саме будівництва відповідачем житлового будинку № 35в по вул. Інтернаціоналістів у м. Суми.

З огляду на вищевикладені обставини, суд погоджується з твердження відповідача, що позивач, знаючи, що після припинення права на забудову земельної ділянки, ніякої нової інформації щодо будівництва будинку № 35в по вул. Інтернаціоналістів у м. Суми не може бути, оскільки з тієї дати не могло здійснюватися будівництво згаданого будинку за відсутності права користування земельною ділянкою, майже через 11 місяців після припинення договорів оренди та суборенди земельної ділянки (у період з 11.11.2015 року по 17.05.2016 року) надіслав відповідачеві 10 листів вимог щодо надання інформації про розбудову будинку.

За таких обставин, обґрунтованим виглядає твердження відповідача у його відзиві на позов, що метою надсилання позивачем вищезгаданих листів вимог було отримання прибутку за рахунок штрафних санкцій, передбачених умовами договору про співробітництво № 3 від 19.04.2013 року, а не реальний намір отримати інформацію.

При цьому відповідач посилається на частину першу статті 614 Цивільного кодексу України, якою визначено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відповідач намагається довести, що його вини у порушенні умов договору співробітництва не було, зважаючи на те, що згідно частиною другою статті 624 Цивільного кодексу України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Суд не може погодитися з доводами відповідача щодо відсутності його вини в порушенні зобовязань. У будь якому разі відповідач мав можливість і зобовязаний був повідомити позивача (надати йому інформацію на його листи вимоги) про ті обставини, про які він викладає у своєму відзиві на позов, про відсутність нової інформації, тощо.

Поряд з цим, згідно пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

З огляду на вищевикладені обставини, суд вважає, що дії позивача та його позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 435651,00 грн. за ненадання інформації та документів на листи-вимоги, які позивач розпочав надсилати відповідачеві майже через 11 місяців після розірвання договорів оренди та суборенди земельної ділянки і, відповідно, втратив право відповідача на будівництво на тій земельній ділянці, не відповідають таким засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини першої статті 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі, порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частини другої статті 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Позивач не стверджує у своїй позовній заяві, що внаслідок невиконання позивачем своїх зобовязань щодо надання інформації та документів, передбачених пунктом 4.6.4 договору про співробітництво № 3 від 19.04.2013 року, він зазнав збитків і не надав суду доказів заподіяння йому відповідачем будь яких збитків невиконанням пункту 4.6.4 згаданого договору, що дозволяє дійти висновку, що порушення відповідачем пункту 4.6.4 договору про співробітництво № 3 від 19.04.2013 не завдало збитків позивачеві, а відтак суд може зменшити розмір належних до сплати сум штрафу, оскільки сума штрафу 43565,10 грн. за кожне порушення (за ненадання витребуваної інформації на лист-вимогу) є неспіврозмірною порушенню і його наслідкам, несправедливою і нерозумною, а дії позивача у даному випадку не є добросовісними.

Тому, керуючись статтями 3, 551 Цивільного кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України, пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу за кожне порушення пункту 4.6.4 договору про співробітництво № 3 від 19.04.2013 року до 2000,00 грн., а відтак за 10 випадків порушення умов пункту 4.6.4 договору відповідач має сплатити позивачеві 20000,00 грн.

Позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення пункту 4.6.7 договору про співробітництво № 3 від 19.04.2013 року щодо строку введення обєкта житлового будівництва в експлуатацію (до 31 грудня 2014 року) не підлягає задоволенню у звязку зі спливом позовної давності в один рік (частина друга статті 258 Цивільного кодексу України), про застосування якої заявлено відповідачем.

Згідно частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Позивач звернувся з позовом до суду 01.08.2016 року, а про порушення відповідачем умов пункту 4.6.7 договору про співробітництво № 3 від 19.04.2013 року позивач мав довідатися 01.01.2015 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 300,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Номак-Інвест» (40022, м. Суми, вул. Троїцька, буд. 21, ідентифікаційний код 14007891) на користь Сумського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (40000, м. Суми, вул. Шишкарівська, буд. 9, ідентифікаційний код 23824726) штраф в сумі 20000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 300,00 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.12.2016.

Суддя ОСОБА_3