РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р. Справа № 924/1876/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 26.10.2016 р. у справі №924/1876/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001"

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт"

2) фермерського господарства "Михнівка"

про стягнення 4292165,93 грн.

за участю представників:

стягувача - не з'явився,

боржника-1 - ОСОБА_1,

боржника-2 - не з'явився,

органу ДВС - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 26.10.2016 р. у справі №924/1876/15 (суддя Гладюк Ю.В.) в задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про розстрочку виконання рішення від 19.01.2016 р., відмовлено.

В обґрунтування своєї ухвали суд першої інстанції вказав, що наведені заявником обставини щодо важкого матеріального становища, яке полягає в скороченні виробництва, відсутності ринку збуту та ведення Російською Федерацією ембарго на поставку товарів, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для розстрочення виконання судового рішення, оскільки вони є звичайними господарськими ризиками, що притаманні всім субєктам підприємницької діяльності, як діяльності на власний ризик. Крім того, суд вказав, що відповідно до ст. 121 ГПК України (враховуючи зміни, внесені згідно із Законом №1404-VIII від 02.06.2016 р.) державний виконавець позбавлений процесуального права звернення до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду, з огляду на що суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та розстрочити виконання рішення господарського суду Хмельницької області у справі №924/1876/15.

Апелянт, зокрема, зазначає, що відмовляючи в розстрочці рішення, суд першої інстанції не прийняв до уваги введення продуктового ембарго Російською Федерацією для продукції українського виробництва, обмеження та заборони на транзит митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки, які є основними ринками збуту продукції боржника, що призвело до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції ТОВ "Білогіря молокопродукт". Також, звертає увагу суду на те, що виконання рішення суду в повній мірі єдиним платежем призведе до неможливості здійснення товариством погашення поточної заборгованості, утворення нових боргів та загрози банкрутства.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, зазначає про те, що у підтвердження обставин, на які посилається апелянт, останній не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували та свідчили про збитковість підприємства у звязку з введенням продуктового ембарго та блокуванням господарської діяльності боржника. Також вказує на те, що специфіка діяльності відповідача не є тими виключними обставинами, з наявністю яких процесуальний закон повязує можливість розстрочення виконання рішення суду.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення учасників судового процесу про дату, час і місце розгляду справи відповідно до статті 98 ГПК, що підтверджено повідомленнями про вручення поштових відправлень, явка представників в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників учасників судового процесу за наявними у матеріалах оскарження ухвали документами.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, вивчивши матеріали оскарження ухвали, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника боржника, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.01.2016 р. у справі №924/1876/15 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" до товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", фермерського господарства "Михнівка" задоволено у повному обсязі. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" 3228112,18 грн. заборгованості за поставлений товар, 1006786,61 грн. пені, 56267, 14 грн. 3% річних, 66116,83 грн. судового збору. Стягнуто з фермерського господарства "Михнівка" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" 1000 грн. заборгованості, 13,22 грн. судового збору.

На примусове виконання рішення суду, 01.02.2016 року господарським судом Хмельницької області видано накази.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 22.08.2016 р. прийнято до виконання виконавче провадження №51783146 з примусового виконання наказу щодо товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", у звязку з його передачею головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

17.10.2016 р. відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області звернувся до господарського суду Хмельницької області із заявою про розстрочку виконання рішення суду.

В обґрунтування вказаної заяви заявник вказав, що до ДВС надійшла заява боржника про звернення до суду із заявою про розстрочку виконання рішення. Заява обґрунтована важким матеріальним становищем, яке полягає в скороченні виробництва, відсутності ринку збуту, та введенням Російською Федерацією ембарго на поставку товарів.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 26.10.2016 року у справі №924/1876/15 у наданні розстрочки виконання рішення відмовлено.

Переглянувши в апеляційному порядку оскаржену ухвалу, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ст. 121 ГПК України (враховуючи зміни внесені згідно із Законом №1404-VIII від 02.06.2016 р.) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Тобто державний виконавець не є субєктом звернення із вказаною заявою та не може ініціювати питання про розстрочку виконання рішення, так як цим правом законодавець наділив лише сторони та господарський суд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що орган ДВС позбавлений процесуального права звернення із заявою про розстрочку виконання рішення суду.

Щодо посилання апелянта на важке матеріальне становище суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Розстрочка це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Відповідно до п.7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 р. № 9, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 ГПК України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, має право розстрочити виконання рішення. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Згідно з п.10 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14, при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Аналіз наведеного вище свідчить про те, що можливість розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку будь-якому випадку повязується з обєктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Наведені апелянтом підстави для розстрочки виконання судового рішення, а саме важке матеріальне становище, яке полягає в скороченні виробництва, відсутності ринку збуту, та ведення Російською Федерацією ембарго на поставку товарів, не є тими винятковими (виключними) в розумінні приписів ст. 121 ГПК України обставинами, які б давали підстави для розстрочки виконання судового рішення, адже їх наявність або відсутність прямо залежить від власної діяльності субєкта господарювання (боржника), а тому колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки вони не були утворені з обєктивних та незалежних від боржника обставин.

Рішення про розстрочку виконання рішення суду має грунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника. Отже, розстрочка не може надаватися виключно в інтересах боржника, із посиланням на необхідність поліпшення фінансового стану боржника. Така розстрочка, надана за відсутності виняткових обставин, негативно впливає на охоронюваний законом інтерес стягувача.

Водночас, згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Однак, право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок рішення Європейського суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012, заява №38773/05).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) вказано, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невідємна частина «судового розгляду».

У висновку №13 (2010) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_2 Європи щодо ролі суддів у виконанні судових рішень (м. Страсбург, 19 листопада 2010 року) зазначається про те, що "відтермінування процедури виконання рішення не повинно мати місце, окрім підстав, передбачених законом. Суддя має проаналізувати будь-яке відтермінування".

Надання розстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.42 та абз. 5 ст. 44 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

В розумінні статті 617 Цивільного кодексу України, випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, наведені апелянтом обставини щодо скрутного фінансового становища є наслідком господарської діяльності ТОВ "Білогіря молокопродукт", його власного комерційного розрахунку та ризику, а не виникли в силу об'єктивних, незалежних від боржника обставин.

Враховуючи наведене та дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах оскарження ухвали докази не підтверджують конкретних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Окрім цього, ТОВ "Білогіря молокопродукт" не перебуває в процесі банкрутства чи припинення, а тому перешкоди у належному та повному виконанні рішення господарського суду відсутні.

Згідно з приписами ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.33, 34 ГПК України кожна сторона належними і допустимими доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді заяви судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятої у справі ухвали, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Хмельницької області від 26.10.2016 р. у справі №924/1876/15 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали оскарження ухвали господарського суду Хмельницької області від 26.10.2016 р. у справі №924/1876/15 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.