ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р.Справа № 923/666/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Гладишевої Т.Я.,

Головея В.М.

секретар судового засідання Максіміхіна Ю.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 07.12.2016р.:

від позивача: Устимчик М.В., за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3, за довіреністю;

від третьої особи: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення господарського суду Херсонської області

від 01 вересня 2016 року

по справі №923/666/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватного підприємства "Торгово-виробнича компанія "Укрспецтехніка"

про звернення стягнення кредитного боргу в сумі 738000 грн. на предмет іпотеки

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 07.12.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 01.09.2016р. у справі №923/666/16 (суддя Задорожна Н.О.) задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватного підприємства "Торгово-виробнича компанія "Укрспецтехніка" про звернення стягнення кредитного боргу в сумі 738000 грн. на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості ПП "Торгово-виробнича компанія "Укрспецтехніка" (за кредитним договором № 0 від 02.11.2007р., укладеним з АТ "УкрСиббанк") перед ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" в розмірі 747435 гривень 19 коп. (з яких: борг за кредитом - 658700 грн.; борг по процентах - 82098,03 грн.; заборгованість по простроченій комісії - 6509,49 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів - 114,45 грн.), звернуто стягнення на предмет іпотеки - склад площею забудови 850,5 кв. м. - літ. "К", загальною площею 736,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Антоновою Н.В., приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, 31.03.2005 року, за реєстровим № 1256, витяг з Державного реєстру правочинів № 838815 від 31.03.2005 р., номер правочину: 523420, право власності іпотекодавця зареєстроване 04.04.2005 р. Херсонським державним бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №1, за реєстровим № 281, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6913688 від 04.04.2005 р., реєстраційний номер 8263407, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", за вартістю, визначеною на момент реєстрації на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності; стягнуто з відповідача на користь позивача 11070,00 грн. судового збору.

Вказане рішення обґрунтоване відсутністю належних доказів виконання позичальником або майновим поручителем кредитних зобов'язань, забезпечених переданим в іпотеку майном, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішення господарського суду першої інстанції, до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, в якій відповідач просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 01.09.2016р. у справі №923/666/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" в задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, неповно та однобічно відображає обставини справи, невірно встановлює юридичну сутність і характер спірних правовідносин та постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

30.09.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. відмовлено в задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

11.10.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2016р. задоволено клопотання позивача про призначення судового засідання в режимі відеоконференції.

17.10.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким позивач не погоджується з її доводами, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

26.10.2016р. від представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Одеського апеляційного господарського надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.11.2016р. розгляд апеляційної скарги продовжено до 12.12.2016р.

16.11.2016р. від представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Одеського апеляційного господарського надійшло клопотання про залучення письмових доказів.

Представник третьої особи в судове засідання 07.12.2016р. не з'явився, про день, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 17.11.2016р.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, заслухавши представників позивача та відповідача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що рішення першої інстанції слід скасувати, апеляційну скаргу - задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2007р. між Приватним підприємством "Торгово-виробнича компанія "Укрспецтехніка" (позичальник) та АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступник ПАТ "УкрСиббанк", позикодавець) укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в національній валюті України в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 658700 грн. з 02.11.2007 р., а позичальник - повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов договору на рахунок № НОМЕР_1 в АКІБ "УкрСиббанк" (а.с. 13-16).

У пунктах 1.3.1; 1.3.2, 1.3.5 кредитного договору позичальник зобов'язався за користування кредитними коштами сплачувати проценти за ставкою 14% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 21 % річних, яка застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором. Позичальник зобов'язався сплачувати проценти у строк з 01 по 10 числа (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти за користування кредитом. При цьому, остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного погашення кредиту.

Позичальник зобов'язався сплачувати банку комісію за управління лімітом кредитування в розмірі 1,5 % річних на суму невикористаного ліміту у день сплати відсотків, а також комісію за управління кредитною лінією в розмірі 1% процентів від суми первісного ліміту кредитування щорічно з другого року кредитування у день і місяць відповідно дню укладення договору (пункти 1.3.6 та 1.3.7 кредитного договору № 0).

У пункті 1.6 кредитного договору № 0 сторони встановили наступну черговість погашення позичальником своїх грошових зобов'язань за цим договором:

1) прострочені комісії, якщо буде мати місце прострочення;

2) строкові комісії;

3) прострочені проценти, якщо буде мати місце прострочення;

4) строкові проценти;

5) прострочена сума основного боргу, якщо буде мати місце прострочення;

6) строкова сума основного боргу;

7) штрафні санкції.

Згідно графіку погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору № 0) позичальник зобов'язався повернути кредит в наступному порядку: до 02.09.2010 р. - 439133 грн. 33 коп.; до 04.10.2010 р. - 219566 грн. 66 коп. (а.с. 17).

У пункті 9.5 кредитного договору № 0 сторони досягли домовленості, що строк його дії встановлюється з дати його укладення і до повного погашення суми кредиту, процентів та пені у випадку її нарахування.

Як свідчать матеріали справи, з метою забезпечення кредитних зобов'язань за кредитним договором № 0 між банком (іпотекодержатель) та ФОП ОСОБА_5, (іпотекодавець) укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір від 02.11.2007р., реєстр. № 3380, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - склад площею забудови 850,5 кв.м., літ. "К", загальною площею 736,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Антоновою Н.В. за реєстровим № 1256, витяг з Державного реєстру правочинів № 838815 від 31.03.2005 р., номер правочину: 523420, право власності іпотекодавця зареєстроване 04.04.2005 р. Херсонським ДБТІ у реєстровій книзі № 1 за реєстр. № 281. Ринкова вартість предмету іпотеки, згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності ПП "Грунт і Дім" від 23.10.2007 р. становила 1317560 грн.

Пунктом 6.1 іпотечного договору сторони встановили строк його дії з моменту нотаріального посвідчення і до повного виконання зобов'язань за договором, що обумовлює основне зобов'язання.

У зв'язку з порушенням позичальником кредитних зобов'язань за кредитним договором № 0 в частині повернення кредиту, сплати процентів та комісій, на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 10.11.2011 р. по справі № 2-877/11 частково задоволено позов ПАТ "УкрСиббанк", стягнуто солідарно з третьої особи та п. Гуменюка В.М. на користь банка борг за кредитним договором № 0, що склався станом на 17.05.2010 р. в сумі 747435 грн. 19 коп., у тому числі: 658700 грн. борг по кредиту; 82098 грн. 03 коп. - борг по процентах; 6509 грн. 49 коп. - борг по простроченій комісії, 114 грн. 45 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів, 1820 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

21.09.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та ПАТ "УкрСиббанк" укладено договір факторингу № 26, відповідно до якого відбулась заміна сторони у зобов'язанні (кредитора), ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" набуло право вимоги за кредитним договором від 02.11.2007 р. № 0 (а.с. 28-31).

22.09.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" та АТ "УкрСиббанк" був також укладений договір про відступлення права вимоги № 1 за договором іпотеки до договору факторингу № 26 від 21.09.2015 р., посвідчений приватним нотаріусом Верповською О.В. Київського міського нотаріального округу, реєстр. № 5001, на підставі якого ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" набуло право вимоги за іпотечним договором від 02.11.2007 р., укладеним між банком та ФОП ОСОБА_5

Як зазначає позивач, на підставі вищезазначених договорів відбулася зміна сторони у зобов'язанні, у зв'язку з чим позивач став новим кредитором і набув право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, яким забезпечено кредитні зобов'язання,

Враховуючи невиконання позичальником рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 10.11.2011р. по справі № 2-877/11, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно згідно укладеного між банком та ФОП ОСОБА_5 іпотечного договору.

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно положень ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 4.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання грошових сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку майно.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 10.11.2011 р. по справі № 2-877/11 про солідарне стягнення з третьої особи та фізичної особи ОСОБА_8 на користь банку 747435,19 грн. є не виконаним, а кредитний борг не змінився.

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

За умовами п. 4.1. договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Пунктом 4.2. договору іпотеки визначено, що звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання.

Підпунктом 5.2.1. визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхомпередачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого законом, покладається на іпотекодержателя.

У разі встановлення у договорі такого способу звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі ч.2 ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Крім того, вирішуючи спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, господарські суди мають враховувати приписи ст. 35 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Проте ненадіслання іпотекодержателем іпотекодавцю відповідної вимоги не виключає права іпотекодержателя на звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав (абзаци 4,5 підпункту 4.4.2. Постанови Пленуму ВГСУ №1 від 24.11.2014 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи положення ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 ГПК України, у позовах про витребування майна (визнання права власності) ціна позову визначається вартістю майна, що витребовується.

Як вбачається з висновку про вартість іпотечного майна, наданого Київською філією ПП "Центр незалежної оцінки та експертизи", яка визначена шляхом порівняльної оцінки середньозваженої ринкової вартості, станом на 06.06.2016 р. вартість нежитлової будівлі складу літ. "К", площею забудови 850,5 кв.м., загальною площею 736,6 кв.м., розташованої у АДРЕСА_1 складає 738000 грн. без ПДВ.

З урахуванням даного факту, ціна даного позову визначена позивачем в сумі 738000 грн., а не з суми кредитного боргу, яка перевищує визначену позивачем ціну позову і складає 747435,19 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладені висновки, враховуючи відсутність доказів виконання позичальником або майновим поручителем кредитних зобов'язань, забезпечених переданим в іпотеку майном, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Проте, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в суді першої інстанції заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, що, на думку відповідача, є підставою для відмови в позові.

За положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. а відповідно до п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з умов кредитного договору, поряд із строком дії договору - до повного виконання сторонами зобов'язань, його умовами також встановлено і строки виконання зобов'язань із щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Термін дії виконання договору за основним зобов'язанням настав 02.11.2010р. З порушенням позичальником умов кредитного договору банк визначив термін повернення кредиту таким що настав у відповідності до рішення суду з 10.11.2011р., отже, колегія суддів зазначає, що останній день проведення стягнення на предмет іпотеки спливає 10.11.2014р. за основним боргом та 10.11.2012 р. - за пенею.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" була направлена на адресу господарського суду Херсонської області 21.06.2016р., отже, з порушенням строків позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що оскільки первісний кредитор (банк) втратив право стягнення на предмет іпотеки, то і новий кредитор, яким є позивач, не має права на стягнення на предмет іпотеки, так як відповідно до ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога); право на вимогу, строк платежу якої минув зі спливом позовної давності, чинним законодавством України не передбачено.

Аналогічні висновки викладені в постанові Вищого господарського суду України від 21.05.2013р. у справі №7/037-12, постанові Верховного суду України від 18.03.2015р. у справі №6-30цс15.

За таких обставин, приймаючи до уваги викладені вище обставини, колегія суддів приходить од висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що зі спливом позовної давності за вимогою повернення або сплату коштів спливає і позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, що узгоджується з положеннями Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських справ».

Враховуючи вищенаведене, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 слід задовольнити, а рішення господарського суду Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - скасувати.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Херсонської області від 01.09.2016р. у справі №923/666/16 скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 12.12.2016р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Гладишева Т.Я.

Суддя Головей В.М.