ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Справа № 923/1104/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., при секретарі Мальцевій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Южная топливная компания", м.Херсон смт.Комишани

до відповідача: ОСОБА_2 міської ради

про визнання припиненим права користування земельною ділянкою

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (НОМЕР_1, виданий Київським РВ у м. Одесі ГУДС України в Одеській області 06.02.2014р.), представник, довіреність від 11.11.2016р.,

від відповідача: ОСОБА_4 (посвідчення А № 327 від 07.08.2015р.), головний спеціаліст, довіреність № 9-1983-9/21 від 29.12.2015р.

Позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Южная топливная компания", м.Херсон смт.Комишани звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до ОСОБА_2 міської ради про визнання припиненим права користування земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 12.10.2016р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.11.2016р.

В судовому засіданні 22.11.2016р. оголошувалась перерва до 06.12.2016р.

Представник позивача підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, просить відмовити в його задоволенні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Южная топливная компания" зазначив, що на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №153 від 25.04.2000р. товариство отримало Державний акт на право постійного користування землею Серія І-ХС №000674 від 15.05.2000р., відповідно до якого останньому було надано право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер 2:14:006:0012, яка розташована за адресою: м.Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, для будівництва комплексу пришляхового обслуговування з АЗС європейського типу.

На вказаній земельній ділянці позивачем було зведено об'єкт незавершеного будівництва, недобудований комплекс пришляхового обслуговування з АЗС європейського типу, право власності на який зареєстровано за ТОВ "Южная топливная компания".

12.10.2011р. ТОВ "Южная топливная компания" на підставі договору купівлі-продажу здійснило відчуження належного йому на праві власності об'єкту нерухомості громадянину ОСОБА_5

Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, право власності на вказаний об'єкт зареєстровано за громадянином ОСОБА_5 17.10.2011р.

Як зауважує позивач, у зв'язку з тим, що право постійного користування вказаною земельною ділянкою, яке належало товариству на підставі Державного акту від 15.05.2000р., припинилось, останнім до ОСОБА_2 міської ради було подано заяву, в якій зазначено, що ТОВ "Южная топливная компания" не заперечує проти надання у користування або власність ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 1,82000 га за адресою м.Херсон, Миколаївське шосе, 5 км. Такі дії, на думку позивача, свідчать про його добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою.

Разом з тим, з листа ОСОБА_2 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області від 09.09.2016р. №4304/10/21-03-12-03-30 позивачу стало відомо, що за даними податкової інспекції користувачем спірної земельної ділянки рахується ТОВ "Южная топливная компания", у зв'язку з чим ОСОБА_2 ОДПІ вимагає від товариства оплати земельного податку за користування земельною ділянкою.

Отже, як наголошує позивач та його представник у судовому засіданні, станом на теперішній час відповідачем ОСОБА_2 міською радою так і не прийнято рішення про припинення права користування ТОВ "Южная топливная компания" земельною ділянкою загальною площею 1,8200 га за адресою м.Херсон, Миколаївське шосе, 5 км шляхом надання ОСОБА_5 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою зі складання договору оренди земельної ділянки площею 1,82 га, за адресою м.Херсон, Миколаївське шосе, 5 км.

У зв'язку з викладеним позивач вважає, що відповідачем неправомірно не вирішено у встановленому порядку питання щодо припинення ТОВ "Южная топливная компания" права постійного користування землею, що є порушенням прав позивача, оскільки збереження права постійного користування призводить до безпідставного нарахування підприємству плати за землю.

Представник відповідача проти позову заперечив, зокрема, звернув увагу суду на те, що позивач не звертався до ОСОБА_2 міської ради із заявою про добровільну відмову від права користування спірною земельною ділянкою, відповідачем не оспорюються і не порушуються права товариства, вважає, що товариством обрано невірний спосіб захисту, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №153 від 25.04.2000р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Южная топливная компания" було отримано Державний акт на право постійного користування землею Серія І-ХС №000674 від 15.05.2000р. (а.с.9-11), відповідно до якого останньому було надано право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер 2:14:006:0012, яка розташована за адресою: м.Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, для будівництва комплексу пришляхового обслуговування з АЗС європейського типу.

На вказаній земельній ділянці позивачем було зведено об'єкт незавершеного будівництва, недобудований комплекс пришляхового обслуговування з АЗС європейського типу, право власності на який зареєстровано за ТОВ "Южная топливная компания", що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.12.2006р. №13072883 (а.с.12).

12.10.2011р. ТОВ "Южная топливная компания" на підставі договору купівлі-продажу (а.с.13) здійснило відчуження належного йому на праві власності об'єкту нерухомості громадянину ОСОБА_5

Відповідно до Інформаційної довідки від 13.09.2016р. №67969198 (а.с.14-16) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, право власності на вказаний об'єкт зареєстровано за громадянином ОСОБА_5 17.10.2011р.

14.11.2011р., 27.02.2012р. та 21.07.2014р. (а.с.17-18, 20) ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_2 міської ради із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою зі складання договору оренди земельної ділянки, площею 1,82 га, за адресою м.Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, під об'єкт незавершеного будівництва, недобудований комплекс пришляхового обслуговування з АЗС європейського типу із земель ТОВ "Южная топливная компания". До вказаних заяв, крім іншого, було додано згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки.

Крім цього, як слідує з матеріалів справи, 04.11.2013р. позивачем ТОВ "Южная топливная компания" було складено нотаріально посвідчену заяву "До компетентних органів", відповідно до якої останній не заперечує проти надання у користування або власність ОСОБА_5 спірної земельної ділянки.

Разом з тим, як наголошує позивач, ОСОБА_2 міською радою, незважаючи на неодноразові звернення нового власника об'єкту нерухомості із відповідними заявами, не прийнято рішення про припинення права користування ТОВ "Южная топливная компания" земельною ділянкою загальною площею 1,8200 га за адресою м.Херсон, Миколаївське шосе, 5 км шляхом надання ОСОБА_5 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою зі складання договору оренди земельної ділянки площею 1,82 га, за адресою м.Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, що призводить до безпідставного нарахування підприємству плати за землю.

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно із ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктами а, е ст. 141 ЗК України передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою, серед яких: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Зазначені підстави припинення права користування земельною ділянкою є різними за своєю суттю і застосовуються самостійно, виходячи з конкретних обставин.

За приписами ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Положеннями ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, згідно наведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - права власності або права користування.

Виходячи з положень ст.ст. 182, 331 Цивільного кодексу України моментом набуття права власності на нерухоме майно є дата державної реєстрації права власності на нього.

Так, 12.10.2011р. за договором купівлі-продажу нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва, недобудований комплекс пришляхового обслуговування з АЗС європейського типу, що знаходиться на спірній земельній ділянці, яка продовжує перебувати у користуванні позивача на праві постійного користування, від позивача перейшло у власність іншої особи - громадянина ОСОБА_5 та, відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, зареєстровано за останнім на праві власності 17.10.2011р.

Отже, позивач не здійснює фактичного користування об'єктом нерухомості та спірною земельною ділянкою, оскільки не є власником нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці.

За наведеного суд констатує, що у відповідності до ст.120 Земельного кодексу України, з моменту державної реєстрації громадянином ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 2:14:006:0012, що розташована в м.Херсоні Миколаївське шосе, 5 км, тобто з 17.10.2011р., в силу приписів закону право постійного користування земельною ділянкою позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Южная топливная компания" є припиненим.

При цьому суд зауважує, що момент припинення права постійного користування у попереднього землекористувача не ставиться в залежність від моменту юридичного оформлення права постійного користування новим власником майна.

Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку. Оформлення такого права новим власником майна здійснюється у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом прийняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення, одержання власником нерухомого майна документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, та державну реєстрацію цього права.

Разом з тим, підставою звернення ТОВ "Южная топливная компания" до суду із даним позовом є, за твердженням позивача, зволікання ОСОБА_2 міської ради у прийняті рішення щодо припинення права постійного користування товариством спірною земельною ділянкою.

Як зазначено вище, статтею 141 Земельного кодексу України визначені підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема - добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Порядок припинення права постійного користування земельною ділянкою за заявою землекористувача у зв'язку з добровільною відмовою від права постійного користування земельною ділянкою визначено ст. 142 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 даної статті, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача від права постійного користування земельною ділянкою здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Можливість власника земельної ділянки відмовити у прийнятті останньої від постійного користувача не передбачена. Це обумовлено його статусом власника, який зберігається і не змінюється при відмові користувача від подальшого здійснення свого права.

Таким чином, здійснення землекористувачем добровільної відмови від права користування земельною ділянкою шляхом подання до міської ради заяви про добровільну відмову від землекористування тягне за собою обов'язок власника землі в юридичному оформленні наслідків такої відмови прийняти рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою та повідомити про це орган державної реєстрації.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем дотримано встановлений порядок добровільної відмови від права землекористування, оскільки останній не звертався до ОСОБА_2 міської ради саме із заявою про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою.

Заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Южная топливная компания" про згоду землекористувача на вилучення земельної ділянки, які долучались новим власником об'єкта нерухомості громадянином ОСОБА_5 до його заяв, скерованих до ОСОБА_2 міської ради, про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою зі складання договору оренди земельної ділянки (а.с.17-20), не є у розумінні положень ст.ст. 141 - 142 Земельного кодексу України заявами до власника земельної ділянки про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою ТОВ "Южная топливная компания" на підставі Державного акту на право користування земельною ділянкою серії І-ХС №000674 від 15.05.2000р.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносяться обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких ґрунтуються його заперечення проти позову.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів - підстав позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. Позовні вимоги повинні бути доведені і не можуть базуватись на припущеннях.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Окремо слід зауважити, що сторони спору є рівними у своїх правах та охоронюваних законом інтересах.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Южная топливная компания" не доведено належними доказами порушення ОСОБА_2 міською радою його прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки обов'язок власника землі щодо прийняття рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою передбачено у випадку здійснення землекористувачем добровільної відмови від права користування земельною ділянкою шляхом подання до міської ради заяви про добровільну відмову від землекористування; при цьому господарським судом встановлено, що позивач з такою заявою до ОСОБА_2 міської ради не звертався, тому суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати, в порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України України, господарський суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України - 14.12.2016р.

Суддя М.Б. Сулімовська