ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2016 р.Справа № 916/2240/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.

суддів: Разюк Г.П., Головея В.М.

(Склад судової колегії змінено відповідно до розпорядження в. о. керівника апарату суду № 945 від 02.12.2016 року щодо повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку з перебуванням судді члена колегії Колоколова С.І. у відпустці з 05.12.2016 по 13.12.2016)

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 198/16, дата видачі : 12.01.16;

від відповідача: не зявився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Професійний Футбольний Клуб РЕАЛ ФАРМА

на рішення господарського суду Одеської області від 06 жовтня 2016р.

по справі № 916/2240/16

за позовом Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Оптіма-Фарм, ЛТД

до Товариства з обмеженою відповідальністю Професійний Футбольний Клуб РЕАЛ ФАРМА

про стягнення 4 863 773,87 грн.,

В С Т А Н О В И В :

18.09.16 р. Спільне українсько-естонське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА", в якій просить суд зобовязати відповідача повернути позивачу поставлений, але не реалізований товар; стягнути з відповідача на його користь залишок основної заборгованості за договором поставки №82833 від 25.03.2015р. в сумі 4 053 144,89 грн. та проценти за користування чужими (його) грошовими коштами в сумі 810 628, 98 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 77 010,03 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він виконав зобовязання по поставці товару за договором поставки товарів медичного призначення №82833 від 25.03.2015р., однак відповідач свої зобовязання по оплаті поставленого товару не виконав у повному обсязі у встановлений договором строк, а тому його основний борг станом на 09.08.2016р. складає 4 053 144, 89 грн.

Крім того, з огляду на невиконання відповідачем договірних обовязків, позивачем було нараховано проценти за користування грошовими коштами у розмірі 810 628,98 грн., у звязку з чим загальна сума заборгованості відповідача складає 4 863 773,87 грн.

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову (т.1 а.с.123-124), згідно якої останній просив суд накласти арешт на грошові кошти, які належать ТОВ "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА" та знаходяться на будь-якому рахунку в банківських чи фінансових установах в розмірі заявлених позовних вимог, а також накласти арешт на майно лікарські засоби та вироби медичного призначення, яке належить на праві власності ТОВ "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА" та знаходиться на аптечному складі відповідача за адресою: м. Одеса, вул. Головківська, 36, в розмірі заявлених позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.08.2016р. вищевказану заяву про застосування заходів до забезпечення позову задоволено в повному обсязі.

Ухвалою від 03.10.2016р. судом 1 інстанції скасовано заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 22.08.2016р., в частині накладення арешту на майно лікарські засоби та вироби медичного призначення, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА" та знаходиться на аптечному складі за адресою: місто Одеса, вулиця Головківська, будинок 36, в розмірі заявлених позовних вимог, а саме 4 863 773 /чотири мільйона вісімсот шістдесят три тисячі сімсот сімдесят три/ гривень 87 копійок, суми судових витрат на момент подання позову, що включає судовий збір за подання позову у розмірі 77 010 /сімдесят сім тисяч десять/ гривень 03 копійок та судовий збір за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову у розмірі 689 /шістсот вісімдесят дев'ять/ гривень 00 копійок, всього 4 941 472 /чотири мільйона дев'ятсот сорок одна тисяча чотириста сімдесят дві/ гривень 09 копійок.

04.10.2016р. до канцелярії суду від представника позивача надійшли письмові пояснення (т.2 а.с.30-31), в яких останній уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача залишок основної заборгованості за договором поставки №82833 від 25.03.2015р. у розмірі 4 048 733,77 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 810 628, 98 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 77 010,03 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.10.16 р. (суддя Щавинська Ю.М.) позов Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм задоволено частково, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА" на користь Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" стягнуто заборгованість у розмірі 4 048 733 грн. 77 коп. та 60 731 грн. 00 коп. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Суд 1 інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача залишку основного боргу у розмірі 4 048733,77 грн. на підставі ст. 193, 265 ГК України, ст.ст. 525,526,625,655,712 ЦК України, п. 10.8 укладеного між сторонами договору та враховуючи доведення відповідачем факту поставки товару і несплати частини його вартості у сумі 4 048 733 грн. 77 коп. У стягненні процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 810 628, 98 грн. місцевим господарським судом відмовлено з огляду на те, що позивач не довів належними доказами періоди прострочення оплати поставленого товару, а відповідно із цим неможливо визначити проценти за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.10.2016р. заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 22.08.2016р. у справі № 916/2240/16, скасовано в частині накладення арешту на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА" та знаходяться на рахунку №3426 в АБ "Південний" (МФО 328209), а також на будь-якому іншому рахунку в банківських чи фінансових установах у розмірі 832 007грн. 32 коп.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю Професійний Футбольний Клуб РЕАЛ ФАРМА через господарський суд Одеської області звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду частково, у задоволенні вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 4048733,77 та 60731 грн. судового збору - відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд 1 інстанції не правомірно дійшов висновку про стягнення з відповідача основного боргу, оскільки не дослідив первинну документацію та не звернув уваги та той факт, що підпис на наданій позивачем довіреності №32 від 01.05.2015р., (виданій директором ОСОБА_2 на себе, інших осіб не зазначено) не співпадає з підписом на наданих накладних щодо поставки товару.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його обґрунтованим та таким, що відповідає наявним матеріалам справи і чинному законодавству.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги не заявляв, тобто без поважних причин не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, тому апеляційна скарга розглянута за відсутністю його представника.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2015р. між Спільним українсько-естонським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА" (Покупець) було укладено договір поставки № 82833 (т.1 а.с.14-19), згідно п.1.1 якого Постачальник зобовязується поставити і передати у власність Покупцеві, а Покупець прийняти та оплатити певний товар, асортимент, кількість та ціна якого, зазначені в видаткових накладних, які є його невідємною частиною.

Пунктом 4.1 сторони погодили, що право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі товару Покупцеві.

Згідно пунктів 5.3-5.5 договору ціни кожної одиниці товару вказуються у видаткових накладних на поставку кожної партії товару. Загальна сума по договору складається із всіх договірних вартостей по всіх видаткових накладних до даного договору. Вартість кожної партії товару обчислюється, виходячи з кількості одиниць асортименту товару у відповідній партії та вартості кожної одиниці асортименту товару, та вказується в видатковій накладній на кожну окрему поставку.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата Покупцем товару за цим договором здійснюється шляхом попередньої оплати або з відстроченням платежу. При цьому порядок оплати товару за цим договором (попередня оплата чи оплата з відстроченням платежу) обирається Покупцем при поданні замовлення на поставку.

При здійсненні Покупцем оплати товару за цим договором з відстроченням платежу строк, протягом якого Покупець зобовязаний здійснити оплату за товар на користь Постачальника, вказується Постачальником у видатковій накладній на товар, який поставляється. При цьому перебіг такого строку починається від дати поставки товару Покупцю, що вказана у видатковій накладній. Надання Постачальником Покупцю рахунку фактури для оплати товару з відстроченням платежу не є обовязковим.

Пунктом 6.6 договору сторони узгодили, що якщо Постачальником здійснюється дві та більше поставок товару на користь Покупця, грошові суми, що отримує Постачальник від Покупця за цим договором, покривають заборгованість Покупця перед Постачальником в порядку черговості, починаючи з першої очікуваної оплати (самої ранньої дати кінцевого строку оплати, який зазначений у видаткових накладних), яку зобовязаний здійснити Покупець за цим договором, за видатковими накладними в порядку зростання дати кінцевого строку оплати грошових сум за видатковими накладними на товар, який постачався, незалежно від того, що вказано Покупцем в призначенні платежу при здійсненні оплати.

Відповідно до п. 6.9 договору до моменту здійснення повної оплати товару Покупцем Покупець має право за згодою сторін повернути неоплачений товар Постачальнику, за умови збереження його товарного виду. Факт повернення товару підтверджується накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін.

Згідно п. 6.10 договору Постачальник за власною ініціативою має право ініціювати повернення Покупцем оплаченого, але нереалізованого останнім товару протягом всього терміну дії договору. Повернення такого товару здійснюється при умові збереження цілісності оригінальної упаковки товару (товар не повинен мати додаткового маркування, враховуючи надписи, цінники та ін.), шляхом підписання сторонами накладної на повернення товару.

Покупець зобовязаний в 3-денний строк з дня отримання вимоги Постачальника надати письмовий звіт щодо реалізації отриманого від Постачальника, але неоплаченого товару, із зазначенням найменування, кількості та дати його продажу. В разі ненадання вищевказаного звіту або надання недостовірних відомостей щодо реалізованого товару, Постачальник має право вимагати від Покупця оплати всього поставленого, але неоплаченого товару. В такому разі Покупець зобовязується здійснити оплату вартості всього поставленого, але неоплаченого товару в 3-денний строк з дня отримання вимоги Постачальника щодо оплати.

Пунктом 6.12 договору сторони, зокрема, встановили, що Постачальник має право проводити перевірки залишків отриманого Покупцем за даним договором, але неоплаченого товару за місцем провадження останнім господарської діяльності, письмово попередивши про таку перевірку Покупця за 5 календарних днів.

Відповідно до п.10.3 договору, у випадку несвоєчасної оплати товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої за кожен день прострочення.

Згідно п. 10.4 договору, за умови прострочення Покупцем строків оплати за товар за цим договором, він повинен сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20 % від простроченої суми оплати.

Пунктом 10.8 договору встановили, що за умови прострочення Покупцем строків оплати за товар за цим договором більш ніж 10 календарних днів. Постачальник має право вимагати оплати всього поставленого Покупцю, але неоплаченого товару. В такому разі Покупець зобовязується здійснити оплату вартості всього поставленого, але неоплаченого товару в 3-дений строк з дня отримання відповідної вимоги Постачальника.

Відповідно до приписів п.12.10 договору, договір складений в трьох примірниках, два примірники для Постачальника, один примірник для Покупця, вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє на протязі 2 календарних років, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань згідно з умовами даного договору. Дострокове розірвання договору не звільняє жодну із сторін від виконання грошових зобовязань, що виникли під час дії даного договору.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Крім того, у відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити з нього певну грошову суму.

Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі та поставив на адресу відповідача з 01.04.2016р. товар на загальну суму 8 886 916,51 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними видатковими накладними (т.2 а.с.32-269).

При цьому згідно накладної про повернення №Рнк-05030616/023 від 03.06.2016р. (т.2 а.с.269), відповідачем було повернуто позивачу товар на суму 17 085,33 грн.

Таким чином, позивачем з урахуванням повернення товару на вищевказану суму, було поставлено відповідачу товар на суму 8 869 831,18 грн.

Однак відповідач, отримавши товар згідно вищезазначених накладних, у яких було встановлено відстрочку платежу (від дати доставки товару) 1 день, свої зобовязання за договором в частині повної та своєчасної оплати товару виконав частково, сплативши його вартість лише у розмірі 5 205 649,50 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи карткою дебітора (т.2 а.с.8-12) та банківськими виписками (т.2 а.с.15-17).

При цьому, як вірно встановлено судом 1 інстанції, у відповідача станом на 01.04.2016р. по договору існувала заборгованість у розмірі 384 552,09 грн., що підтверджується відповідним актом звірення взаєморозрахунків (т.2а.с.13), підписаним обома сторонами. Вказана обставина цілком визнана сторонами, відтак, згідно приписів ст. 35 ГПК України, доведенню не підлягає.

Таким чином у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 4 048 733,77 грн. (8869831,18 грн. (5205 649,50 грн. +384 552,09 грн.))

Враховуючи, що наявність вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростована, а також положення п.10.8 договору, судова колегія вважає, що суд 1 інстанції дійшов до правомірного та обґрунтованого висновку щодо задоволення вимог позивача про її стягнення у вищевказаному розмірі.

Доводи скаржника про те, що стягнення судом 1 інстанції основного боргу з відповідача є неправомірним у звязку з тим, що підпис на наданій позивачем довіреності №32 від 01.05.2015р. ( виданій директором ОСОБА_2 на себе, інших осіб не зазначено) не співпадає з підписом на наданих накладних, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки належних доказів на підтвердження вказаної обставини всупереч вимогам ст.33 ГПК України не надав. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу судового засідання від 28.09.2016р. (а.с. 23 том 2), відповідач в судовому засіданні визнав факт поставки позивачем товару. До того ж як вже зазначалось відповідач частково сплатив вартість поставленого йому позивачем товару за наданими останнім накладними, що додатково свідчить про поставку позивачем товару.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відсилку до передбачених ст. 536 ЦК України процентів містить і ч.5 ст. 694 ЦК України, відповідно до якої, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. При цьому, договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами.

Разом з тим, правова природа процентів у будь-якому випадку передбачає їх стягнення за певний період, у звязку з чим сума стягнутих процентів, незалежно від підстав їх стягнення, прямо пропорційна та залежить від тривалості періоду прострочення (користування).

Враховуючи, що періоди прострочення, за які слід стягнути кошти, позивачем не визначено, суд 1 інстанції дійшов правомірного висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відтак, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 4 048733,77 грн. та 60 731 грн. судового збору.

07.12.2016р. до канцелярії Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ Професійний Футбольний Клуб РЕАЛ ФАРМА про призначення почеркознавчої експертизи з метою вирішення питання щодо виконання підпису директором ТОВ Професійний Футбольний Клуб РЕАЛ ФАРМА на оригіналі довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей та на оригіналах видаткових накладних наданих позивачем, однак колегія суддів не вбачає підстав для призначення почеркознавчої експертизи з огляду на те, що як вже зазначалось під час розгляду справи в суді 1 інстанції відповідач визнав факт поставки позивачем товару та не піддавав сумніву належність підпису директору ТОВ Професійний Футбольний Клуб РЕАЛ ФАРМА. Крім того, проведення даної експертизи без відбору зразків підписів директора ТОВ Професійний Футбольний Клуб РЕАЛ ФАРМА, явку в судове засідання якого скаржник не забезпечив є неможливим. З огляду на зазначене, судова колегія відхиляє клопотання ТОВ Професійний Футбольний Клуб РЕАЛ ФАРМА про призначення почеркознавчої експертизи.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга ТОВ Професійний Футбольний Клуб РЕАЛ ФАРМА підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 06.10.16р. без змін.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Професійний Футбольний Клуб РЕАЛ ФАРМА залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 06.10.16 р. без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Професійний Футбольний Клуб РЕАЛ ФАРМА (65122, Одеська область, м. Одеса, Київський район, вул. Академіка Корольова, буд. 118/3, ) на користь Державного бюджету України (Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, , банк отримувача: ГУДКС України в Одеській області, МФО 828011, № рахунку: 2002) 80 179,49 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду Одеської області.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 09.12.2016 р.

Головуючий суддя Петров М.С.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Головей В.М.