ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.12.2016 Справа № 904/8982/16

За позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, м. Вільногірськ Дніпропетровської області

про стягнення 138 350,15 грн. пені, 10 668,54 грн. 3% річних, 77 253,95 грн. інфляційних втрат

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-127 від 13.05.2014 року, представник

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з комунального підприємства "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області заборгованості на загальну суму 226 272,64 грн., з яких:

- 138 350,15 грн. пеня за загальний період з 15.02.2015 року по 29.03.2016 року;

- 10 668,54 грн. 3% річних за загальний період з 15.02.2015 року по 29.03.2016 року;

- 77 253,95 грн. інфляційні втрати за загальний період з березня 2015 року по березень 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 1242/15-КП-3 купівлі-продажу природного газу від 18.12.2014 року в частині своєчасної оплати за природний газ переданий протягом січня - квітня, жовтня - грудня 2015 року на загальну суму 542 328,29 грн., за наступними актами прийому-передачі природного газу:

- від 31.01.2015 року за січень 2015 року обсягом 19,760 тис.куб.м. на суму 151 394,01 грн.;

- від 28.02.2015 року за лютий 2015 року обсягом 15,695 тис.куб.м. на суму 116 407,31 грн.;

- від 31.03.2015 року за березень 2015 року обсягом 11,663 тис.куб.м. на суму 132 184,23 грн.;

- від 30.04.2015 року за квітень 2015 року обсягом 4,046 тис.куб.м. на суму 38 842,57 грн.;

- від 31.10.2015 року за жовтень 2015 року обсягом 0,565 тис.куб.м. на суму 5 031,51 грн.;

- від 30.11.2015 року за листопад 2015 року обсягом 4,661 тис.куб.м. на суму 40 763,92 грн.;

- від 31.12.2015 року за грудень 2015 року обсягом 6,594 тис.куб.м. на суму 57 704,74 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та просить застосувати строк позовної давності у шість місяців до вимог позивача щодо стягнення пені. Наявність у договорі купівлі-продажу природного газу № 1241/15-КП-3 від 18.12.2014 року, положення про збільшення сторонами позовної давності, не може бути підставою вважати законною вимогу позивача щодо стягнення пені нарахованої більше чім за 6 місяців, оскільки цей строк встановлений законом (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України) не підлягає збільшенню за згодою сторін.

Також відповідач, враховуючи приписи статті 233 Господарського кодексу України, статті 83 Господарського процесуального кодексу України, просить суд зменшити на 70% розмір пені за договором купівлі-продажу природного газу № 1242/15-КП-3 від 18.12.2014 року оскільки комунальне підприємство "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області є комунальним підприємством, власником майна якого є територіальна громада м. Вільногірську. Підприємство є неприбутковим підприємством, основною і метою діяльності якого є задоволення потреб споживачів міста життєво необхідними послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання. Джерелом розрахунків за природний газ є кошти, отримані від споживачів. Основними причинами несвоєчасних розрахунків за газ є наявність різниці у тарифах на теплову енергію, її несвоєчасна та не у повному обсязі сплата послуг споживачами, 100% яких є бюджетні установи, комунальні дошкільні і медичні заклади, загально-освітні школи та населення. Отже, підприємство займається пріоритетною, соціально-орієнтованою сферою господарської діяльності, спрямованою за забезпечення функціонування населеного пункту. При цьому, відповідач не є фактичним споживачем газу, оскільки згідно п.1.2 договору газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами. Фактично діяльність відповідача з реалізації тепла споживачам є збитковою. Також доказами поважності причин несвоєчасного розрахунку відповідача з позивачем є: постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2015 року ВП № 48131219, згідно якої боржник відповідача комунальне підприємство "Жилсервіс" Вільногірської міської ради, має борг у розмірі 448 081,97 грн., ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2016 року у справі № 904/3371/15, згідно якої суд розстрочив до 31.12.2016 року виконання свого рішення від 10.06.2015 року про стягнення з боржника публічного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продакте" на користь відповідача 681 458,84 грн., довідка виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про заборгованість населення перед нашим підприємством за послуги теплопостачання.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідач також не погоджується з цими нарахуваннями посилаючись на те, що це порушує принцип справедливості (оскільки несправедливо стягнення з відповідача вказаних нарахувань за відсутності вини останнього в простроченні сплати боргу), а крім цього надані позивачем розрахунки сум інфляційних втрат та 3% річних, на думку відповідача, недостатньо докладно відображають те, як саме позивач дійшов висновку про розмір сум інфляційних втрат та 3% річних. В розрахунку не наведені формули, за якими позивач проводив підрахунок сум вищевказаних санкцій, що не дає змоги визначити чи правильно позивач розрахував ці санкції чи ні. Крім того, відповідачу не зрозуміло яким чином розподілялись та списувались грошові кошти перераховані за використаний природний газ.

Відповідач свого повноважного представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України за адресою, зазначеною у позові, яка збігається з адресою місцезнаходження відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань станом на 11.10.2016 року (а.с. 51, том 1).

Відповідно до підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Доказом належного повідомлення відповідача про судовий розгляд справи є наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення представнику відповідача поштового відправлення (а.с. 53, 78, 86 том 1).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2016 року порушено провадження у справі № 904/8982/16 та розгляд справи призначено на 01.11.2016 року, після чого розгляд справи відкладався до 15.11.2016 року та до 06.12.2016 року.

У судовому засіданні 06.12.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.12.2014 року публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, продавець) та комунальним підприємством "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (далі - відповідач, покупець) укладено договір № 1242/15-КП-3 купівлі-продажу природного газу (далі - договір) відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору.

За пунктом 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (далі - споживачам покупця).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 180,00 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.):

I квартал - 100,00: січень - 35,00; лютий - 35,00; березень - 30,00;

II квартал - 10,00: квітень - 10,00;

III квартал - 0;

IV квартал - 70,00: жовтень - 13,00; листопад - 27,00; грудень - 36,00.

Продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ (пункт 3.1. договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузлу/вузлів обліку газу покупця (пункт 3.3. договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4. договору).

Додатковою угодую № 9 від 22.10.2015 року, яка діє з 1 листопада 2015 року, сторони виклали пункт 3.4 договору в наступній редакції:

"3.4. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У разі, якщо покупець не надає або несвоєчасно надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактичного використання газу встановлюються відповідно до даних газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства, а вартість газу розраховується продавцем відповідно до умов, зазначених в пункті 5.2.

У разі, якщо складанні / підписанні акту приймання-передачі природного газу у сторін виникають розбіжності щодо вартості газу, переданого за договором, сторони врегульовують спірні питання відповідно до умов договору або в порядку, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей, обсяги використання встановлюються відповідно до даних газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства, а вартість газу розраховується продавцем відповідно до умов, зазначених в пункті 5.2.".

Відповідно до пункту 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Пунктом 5.2. договору (в редакції додаткових угод № 1 від 10.02.2015 року, № 2 від 18.03.2015 року; № 3 від 15.04.2015 року; № 4 від 14.05.2015 року; № 5 від 30.06.2015 року; № 6 від 29.07.2015 року; №8 від 21.10.2015 року, № 9 від 22.10.2015 року) сторонами узгоджено, що ціна за 1000 куб. м. газу становить: з 01 січня 2015 року - 5 900,00 грн., з 01 лютого 2015 року - 5 700,00 грн., з 01 березня 2015 року - 8 900,00 грн., з 01 квітня 2015 року - 7 200,00 грн., з 01 травня 2015 року - 6 810,00 грн., з 01 червня 2015 року - 6 600,00 грн., з 01 липня 2015 року - 6 600,00 грн., з 01 жовтня по 31 жовтня 2015 року - 6 600,00 грн., з 01 листопада 2015 року - 6 469,63 грн., з 01 грудня 2015 року - 6 474,00 грн., без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової набавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20 %.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами:

- з 01 січня 2015 року - 366,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ - 440,04 грн.;

- з 01 лютого 2015 року - 366,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ - 440,04 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 10.02.2015 року);

- з 01 березня 2015 року - 366,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ - 440,04 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 2 від 18.03.2015 року);

- з 01 квітня 2015 року - 656,20 грн., крім того ПДВ - 20% - 131,24 грн., всього з ПДВ - 787,44 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 3 від 15.04.2015 року);

- з 01 травня 2015 року - 656,20 грн., крім того ПДВ - 20% - 131,24 грн., усього з ПДВ - 787,44 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 4 від 14.05.2015 року);

- з 01 червня 2015 року - 656,20 грн., крім того ПДВ - 20% - 131,24 грн., усього з ПДВ - 787,44 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 5 від 30.06.2015 року);

- з 01 липня 2015 року - 663,50 грн., крім того ПДВ - 20% - 132,70 грн., усього з ПДВ - 796,20 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 6 від 29.07.2015 року);

- з 01 жовтня 2015 року - 689,10 грн., крім того ПДВ - 20% - 137,82 грн., усього з ПДВ - 826,92 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 8 від 21.10.2015 року). В структурі тарифу та транспортування природного газу розподільними газопроводами, затвердженого постановою НКРЕКП, враховано вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби газорозподільного підприємства;

- з 01 листопада 2015 року - 689,10 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 826,92 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 9 від 22.10.2015 року). В структурі тарифу та транспортування природного газу розподільними газопроводами, затвердженого постановою НКРЕКП, враховано вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби газорозподільного підприємства;

- з 01 грудня 2015 року - 689,10 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 826,92 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 11 від 25.11.2015 року).

При цьому до сплати за 1000 куб. м. природного газу передбачено:

- з 01 січня 2015 року - 6 384,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 276,94 грн., всього з ПДВ - 7 661,64 грн.;

- з 01 лютого 2015 року - 6 180,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 236,14 грн., усього з ПДВ - 7 46,84 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 10.02.2015 року);

- з 01 березня 2015 року - 9 444,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 888,94 грн., усього з ПДВ - 11 333,64 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 2 від 18.03.2016 року);

- з 01 квітня 2015 року - 8 000,20 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 600,04 грн., усього з ПДВ - 9 600,24 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 3 від 15.04.2015 року);

- з 01 травня 2015 року - 7 602,40 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 520,48 грн., усього з ПДВ - 9 122,88 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 4 від 14.05.2015 року);

- з 01 червня 2015 року - 7 388,20 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 477,64 грн., усього з ПДВ - 8 865,84 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 5 від 30.06.2015 року);

- з 01 липня 2015 року - 7 395,50 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 479,10 грн., всього з ПДВ - 8 874,60 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 6 від 29.07.2015 року);

- з 01 жовтня по 31 жовтня 2015 року - 7 421,10 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 484,22 грн., усього з ПДВ - 8 905,32 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 8 від 21.10.2015 року);

- з 01 листопада 2015 року - 7 288,12 грн., крім того ПДВ - 20%, усього з ПДВ - 8 745,74 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 9 від 22.10.2015 року);

- з 01 грудня 2015 року - 7 292,58 грн., крім того ПДВ - 20%, усього з ПДВ -8 751,10 грн. (з урахуванням додаткової угоди № 11 від 25.11.2015 року).

Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Відповідно до умов договору позивач протягом з січня - квітня, жовтня - грудня 2015 року передав у власність покупця природний газ на загальну суму 542 328,29 грн., за наступними актами прийому-передачі природного газу, які підписані представники сторін та скріплені печатками підприємств, (а.с. 31 - 37 том 1):

- від 31.01.2015 року за січень 2015 року обсягом 19,760 тис.куб.м. на суму 151 394,01 грн.;

- від 28.02.2015 року за лютий 2015 року обсягом 15,695 тис.куб.м. на суму 116 407,31 грн.;

- від 31.03.2015 року за березень 2015 року обсягом 11,663 тис.куб.м. на суму 132 184,23 грн.;

- від 30.04.2015 року за квітень 2015 року обсягом 4,046 тис.куб.м. на суму 38 842,57 грн.;

- від 31.10.2015 року за жовтень 2015 року обсягом 0,565 тис.куб.м. на суму 5 031,51 грн.;

- від 30.11.2015 року за листопад 2015 року обсягом 4,661 тис.куб.м. на суму 40 763,92 грн.;

- від 31.12.2015 року за грудень 2015 року обсягом 6,594 тис.куб.м. на суму 57 704,74 грн.

Відповідач зобовязання за договором щодо оплати поставленого природного газу виконав неналежним чином, а саме здійснив оплату з порушенням строків, встановлених пунктом 6.1 договору, сплативши 151 394,01 грн. - 30.11.2015 року, 287 434,11 грн. - 30.12.2015 року, 103 500,17 грн. - 30.03.2016 року, що підтверджується випискою по операціям за договором купівлі-продажу природного газу № 1242/15-КП-3 від 18.12.2014 року.

На підставі оплати відповідачем суми грошових коштів з порушенням термінів сплати встановлених п. 6.1 договору позивачем нараховані 3% річних у сумі 10 668,54 грн., інфляційні втрати у сумі 77 253,95 грн. та пеня у сумі 138 350,15 грн., що і є причиною виникнення спору.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору погасив заборгованість за природній газ у сумі 542 328,29 грн. з порушенням встановленого договором строку сплативши:

- 30.11.2015 року - 151 394,01 грн. (за січень 2015 року у сумі 151 394,01 грн.);

- 30.12.2015 року - 287 434,11 грн. (за лютий 2015 року у сумі 116 407,31 грн., за березень 2015 року у сумі 132 184,23 грн., за квітень 2015 року у сумі 38 842,57 грн.);

- 30.03.2016 року - 103 500,17 грн. (за жовтень 2015 року у сумі 5 031,51 грн., за листопад 2015 року у сумі 40 763,92 грн., за грудень 2015 року у сумі 57 704,74 грн.).

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми чинного законодавства України позивачем нараховані 3 % річних у сумі 10 668,54 грн. та інфляційні втрати у сумі 77 253,95 грн.

Відповідно до пункту 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосування індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 року № 52/30).

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши правильність розрахунків позивача, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме підлягає задоволенню 77 253,95 грн. інфляційних втрат та 10 668,54 грн. 3% річних.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем п. 6.1 умов договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору, сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

На підставі п. 7.2 договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 138 350,15 грн., розрахунок якої судом перевірений та визнаний таким, що є правильним, відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, в тому числі, в частині дотриманням встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку нарахування.

Суд не приймає заперечення відповідача з посиланням на пропуск позивачем встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку позовної для стягнення пені, адже наведена норма матеріального права передбачає не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Крім того, стосовно відзиву відповідача щодо зменшення на 70% розмір пені суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до підпункту 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження завдання йому відповідачем збитків від порушення прийнятих на cебе грошових зобовязань саме за укладеним із ним договором.

Натомість відповідач, зі свого боку, допущене ним порушення обґрунтував належними і допустимими доказами, які свідчать про поважність причин, обумовлених обєктивними обставинами, а саме відповідач є підприємством комунальної форми власності, неприбутковим підприємством, основною і метою діяльності якого є задоволення потреб споживачів міста, життєво необхідними послугами централізованого опалення та гарячого водопостачання. Джерелом розрахунків за природний газ є кошти, отримані від споживачів. Основними причинами несвоєчасних розрахунків за газ є наявність різниці у тарифах на теплову енергію, її несвоєчасна та не у повному обсязі сплата послуг споживачами, 100% яких є бюджетні установи, комунальні дошкільні і медичні заклади, загально-освітні школи та населення. Отже, підприємство займається пріоритетною, соціально-орієнтованою сферою господарської діяльності, спрямованою за забезпечення функціонування населеного пункту. При цьому, відповідач не є фактичним споживачем газу, оскільки згідно п.1.2 договору газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається організаціями та іншими суб'єктами господарювання. Фактично діяльність відповідача з реалізації тепла споживачам є збитковою. Також доказами поважності причин несвоєчасного розрахунку відповідача з позивачем є: постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2015 року ВП № 48131219, згідно якої боржник відповідача комунальне підприємство "Жилсервіс" Вільногірської міської ради, має борг у розмірі 448 081,97 грн., ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2016 року у справі № 904/3371/15, згідно якої суд розстрочив до 31.12.2016 року виконання свого рішення від 10.06.2015 року про стягнення з боржника публічного акціонерного товариства "Юкрейніан Кемікал Продакте" на користь відповідача 681 458,84 грн., довідка виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про заборгованість населення перед нашим підприємством за послуги теплопостачання.

Разом з тим суд приймає до уваги й інтереси позивача, який так само як і відповідач є економічно важливим підприємством за сучасних умов, перебуває як і відповідач у скрутному фінансовому становищі, пов'язаному з неплатежами з боку контрагентів, потребує фінансового оздоровлення та має передбачене договором право на стягнення неустойки.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

З урахуванням викладеного законним і справедливим буде зменшення пені на 50% (138 350,15*50% = 69 175,08).

За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню частково у сумі 69 175,08 грн.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до яких судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 3 394,09 грн.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Центральна, буд. 8, ідентифікаційний код 36489101) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у сумі 69 175,08 грн., 3% річних у сумі 10 668,54 грн., інфляційні втрати у сумі 77 253,95 грн. грн., судовий збір у сумі 3 394,09 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.12.2016 року.

Суддя ОСОБА_2