РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2016№910/15298/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/15298/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзік Україна», м. Київ,

організація, яка звертається за захистом порушених прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав - приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами», м. Київ,

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ,

про стягнення 14 500 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав,

за участю представників:

позивача - Хлєбнікова С.Г. (довіреність від 22.07.2016 №б/н);

відповідача - ОСОБА_3 (довіреність від 30.09.2016 №б/н);

ОСОБА_4 (довіреність від 30.09.2016 №б/н).

Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (далі - Організація) звернулася до господарського суду міста Києва в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзік Україна» (далі - Товариство) з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Підприємець) 14 500 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.08.2016 порушено провадження у справі.

Відповідач 18.11.2016 подав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав таке:

- Підприємець є суб'єктом господарювання, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; незважаючи на викладене, позивач у позовній заяві зазначає про те, що відповідач здійснює свою діяльність не за зареєстрованим місцезнаходженням, а за адресою: АДРЕСА_2; представником відповідача здійснено пошук суб'єкта господарювання, який зареєстрований за вказаною адресою, а саме товариство з обмеженою відповідальністю «Біркрафт», до якого відповідач не має жодного відношення, тому незрозуміло з яких підстав даний позов подається до Підприємця;

- акт фіксації від 27.08.2015 №27/08/2015-les надрукований у друкованому вигляді, тому виникають обґрунтовані заперечення у можливості його складення в барі «Лесопилка» в ході виявлення порушення; у позовній заяві позивач стверджує, що фіксація порушення відбулася 27.08.2015, в цей же час, в самому акті зазначено, що виконання начебто відбулося у проміжку часу з 07.08.2015 по 08.08.2015; на першому аркуші акта фіксації від 27.08.2015 №27/08/2015-les ОСОБА_5 посилається на чек з термінала К2400001 від 27.08.2015 №392954, тобто датований через 20 днів, після начебто порушення, проте на другому аркуші акта ОСОБА_6 вказує про те, що ним було спожито горілку, однак не видано ні фіскального чеку, ані товарного чеку;

- до позовної заяви, яка підписана представником Організації Хлєбніковим С.Г., долучена засвідчена копія довіреності від 22.07.2016, яка не скріплена печаткою юридичної особи, яка видала довіреність, а саме Організації; крім того, всі копії документів, доданих до позовної заяви, засвідчені представником Хлєбніковим С.Г. з проставленням дати засвідчення - 30.06.2016, в той час як довіреність на вказаного представника видана 22.07.2016;

- виходячи зі змісту договору від 24.01.2014 №АВ-24012014/01 про управління майновими авторськими правами (далі - Договір №АВ-24012014/01), укладеного Товариством і Організацією, остання не має повноважень на подачу позову та представництво інтересів позивача в суді без отримання попередньої письмової згоди Товариства;

- Товариство отримало майнові права на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» від товариства з обмеженою відповідальністю «Ворнер/Чаппелл» (далі - ТОВ «Ворнер/Чаппелл») на підставі укладеного вказаними юридичними особами ліцензійного договору від 01.11.2014 №ВЧ-01112014/02-д (далі - Ліцензійний договір); відповідно до пункту 8.2 Ліцензійного договору позивач не вправі ініціювати від свого імені та (або) від імені ТОВ «Ворнер/Чаппелл» судові процеси відносно будь-яких творів без отримання попереднього письмового погодження ТОВ «Ворнер/Чаппелл»; одночасно з підписанням Ліцензійного договору у пункті 50 додатку №1/2 до нього позивач проінформував ТОВ «Ворнер/Чаппелл» про використання на території України без відповідного дозволу музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» станом на 01.11.2014, та одержав право на звернення до суду, зокрема, делегування такого права Організації; проте, матеріали справи не містять повідомлення позивачем факту використання на території України без відповідного дозволу музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» в період з 27.08.2015 до дати звернення до суду, одержання дозволу ТОВ «Ворнер/Чаппелл» на звернення до суду з даним позовом до відповідача та надання дозволу Організації на звернення до суду з позовом до відповідача;

- позивачем було не тільки не доведено факт використання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» саме відповідачем, ним навіть не було доведено, що виконання спірного музичного твору відбулося у комерційних цілях, а також не шляхом прослуховування будь-якою особою музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, на сайті YouTube;

- жодна із сторін даного спору не заперечує того, що автором музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» є гурт «ОСОБА_9», виконавцем та засновником якої є громадянин США ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; вказана музична група є юридичною особою - компанією, зареєстрованою за законодавством штату Каліфорнія (США) - «Myman Greenspan Fineman Fox Rosenberg & Light» LLP (11601 Wilshire Blvd., Ste. 2200, Los Angeles, CA 90025); саме «Myman Greenspan Fineman Fox Rosenberg & Light» LLP особи у розумінні статті 435 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є первинними суб'єктами авторських прав на вказані музичні твори;

- крім того, відповідач просить суд стягнути з позивача 39 000 грн. витрат на послуги адвоката.

Організація 01.12.2016 подала суду заперечення на відзив Підприємця, в якому зазначила, що:

- доказом здійснення відповідачем господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_2, є чек з терміналу К24000001 від 27.08.2015 №39254;

- не існує встановлених законодавством України обмежень використання доказів порушення стосовно об'єктів авторського права, які надало і стандартно надає Організація;

- акт фіксації від 27.08.2015 №27/08/2015-les складений правильною датою, те, що безпосередньо в тексті акта час використання зазначений «з 22:14 07.08.2015 до 08.08.2015» є технічною помилкою;

- щодо завіряння копій документів представником Організації, то маємо зазначити, що у представника Організації Хлєбнікова С.Г. є довіреність від 22.07.2016, так і довіреність від 01.06.2016;

- в листі без номера і дати Товариство зазначило, що обізнане щодо кожного випадку звернення Організації із заявами (в тому числі і до суду) в інтересах і щодо захисту порушених прав Товариства, погоджує і згодне із кожним таким зверненням, що засвідчується вимогами чинного законодавства України і даним листом;

- додатком №1 і додатком №1/2 до Ліцензійного договору передбачено, що Товариство наділене правом звернення до суду згідно з чинним законодавством України з метою захисту порушеного права;

- введення в судову практику компенсації понесених судових витрат адвоката, яка більше майже втричі перевищує розмір позовних вимог, суперечитиме принципу рівності сторін перед законом і судом.

Крім того, 01.12.2016 Організація подала суду письмові пояснення ОСОБА_5, в яких останній вказав про те, що визначення в акті фіксації від 27.08.2015 №27/08/2015-les часу «з 22:14 07.08.2015 до 00:20 08.08.2015» є технічною помилкою.

Представник позивача у судовому засіданні 05.12.2016 підтримав доводи, викладені у запереченнях на відзив Підприємця, поданих суду 01.12.2016 у письмовому вигляді, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача надали пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечили.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.01.2014 Організацією (організація) і Товариством (видавник) укладено Договір №АВ-24012014/01, за умовами якого:

- видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, які належать або протягом дії Договору №АВ-24012014/01 йому належатимуть, а саме: дозволяти або забороняти використання об'єктів авторського права третім особам відповідно до умов Договору №АВ-24012014/01 (пункт 2.1 Договору №АВ-24012014/01);

- надання повноважень на колективне управління правами передбачає: укладення організацією договорів на право використання об'єктів авторського права третім особам, збір винагороди, її розподіл та виплату (пункт 2.2 Договору №АВ-24012014/01);

- у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання має право пред'являти заяви, претензії, здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу організації, вчиняти будь-які інші дії (вживати заходи), направлені за захист авторських прав видавника, за умови отримання попередньої згоди видавника (пункт 9.2 Договору №АВ-24012014/01);

- Договір №АВ-24012014/01 вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє безстроково (пункт 12.1 Договору №АВ-24012014/01).

Відповідно до пункту 3.1 Договору №АВ-24012014/01 Товариством надано декларацію №2 щодо переданих в управління музичних творів, зокрема, «ІНФОРМАЦІЯ_1»; виконавець гурт «ОСОБА_9»; автори твору ОСОБА_10, ОСОБА_11; ОСОБА_12, ОСОБА_13; ОСОБА_14, ОСОБА_15; ОСОБА_16; частка правовласника щодо публічного виконання - 50%.

Із названої декларації вбачається, що позивач отримав від ТОВ «Ворнер/Чаппелл» майнові права на зазначений твір на підставі Ліцензійного договору; дата початку дії Ліцензійного договору - 01.01.2014, кінцева дата дії - безстроково.

Отже, на підставі Договору №АВ-24012014/01 Організація набула повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Що ж до доводів відповідача стосовно того, що: зі змісту Договору Організація не має повноважень на подачу позову та представництво інтересів позивача в суді без отримання попередньої письмової згоди Товариства; у пункті 50 додатку №1/2 до Ліцензійного договору позивач проінформував ТОВ «Ворнер/Чаппелл» про використання на території України без відповідного дозволу музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» станом на 01.11.2014 та одержав право на звернення до суду, зокрема, делегування такого права Організації; матеріали справи не містять повідомлення позивачем факту використання на території України без відповідного дозволу музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» в період з 27.08.2015 до дати звернення до суду, одержання дозволу ТОВ «Ворнер/Чаппелл» на звернення до суду з даним позовом до відповідача та надання дозволу Організації на звернення до суду з позовом до відповідача, то слід зазначити таке.

Згідно з пунктом 9.2 Договору №АВ-24012014/01 у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання має право пред'являти заяви, претензії, здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу організації, вчиняти будь-які інші дії (вживати заходи), направлені за захист авторських прав видавника, за умови отримання попередньої згоди видавника.

Листом без номера і дати Товариство повідомило, що обізнане щодо кожного випадку звернення Організації із заявами (в тому числі і до суду) в інтересах і щодо захисту порушених прав Товариства, Товариство погоджує і згодне із кожним таким зверненням, що засвідчується чинним законодавством України і даним листом.

Пунктом 8.1 Ліцензійного договору встановлено, що у разі коли субвидавнику стає відомо про будь-який випадок неавторизованого або порушуючого права використання тих чи інших творів, субвидавник зобов'язаний негайно повідомити про це видавника, а видавник має право самостійно визначити, чи використовувати заходи судового захисту і якщо використовувати, то які; в додаток до зазначеного, субвидавник зобов'язується негайно повідомити видавника про будь-які судові позови і інші вимоги, пред'явлені третіми особами на території відносно субвидавника.

Разом з тим, відповідно до абзаців третіх додатку №1 і додатку №1/2 до Ліцензійного договору Товариство наділене правом звернення до суду згідно з чинним законодавством України з метою захисту порушеного права, зокрема, щодо переданого музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Абзацами четвертими вказаних додатків встановлено, що ТОВ «Ворнер/Чаппелл» погоджується з правом Товариства доручати судове представництво Організації на підставі договору про управління майновими авторськими правами.

Крім того, в абзацах п'ятих додатку №1 і додатку №1/2 до Ліцензійного договору вказано, що право на звернення Організації до суду із позовними вимогами надається і щодо музичних творів, порушення відносно яких були виявлені до 01.11.2014, і в цьому разі позивачем, в інтересах якого буде звертатися Організація, є ТОВ «Ворнер/Чаппелл».

Таким чином, позивач набув права вимагати і одержувати від третіх осіб будь-які види винагород і компенсацій за використання творів, а Організація - звертатися до суду із відповідними позовами в інтересах позивача.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» (далі - Постанова №5) зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом «г» частини першої статті 49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Разом з тим, така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

У випадку, якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається на захист юридичних осіб, то, залежно від суб'єктного складу, спір розглядається в порядку господарського судочинства.

У пункті ж 49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» (далі - Постанова №12) наведено, що організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України «Про авторське право і суміжні права» - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Організація є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 №18/2011.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що: копія довіреності від 22.07.2016, видана Організацією на ім'я Хлєбнікова С.Г., не скріплена печаткою юридичної особи, яка видала довіреність, а саме Організації; всі копії документів, доданих до позовної заяви, засвідчені представником Хлєбніковим С.Г. з проставленням дати засвідчення - 30.06.2016, в той час як довіреність на вказаного представника видана 22.07.2016; у зв'язку з викладеним подані Організацією докази не можуть вважатися належними і допустимим доказами, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Так, судом встановлено, що на копії довіреності від 22.07.2016, доданої Організацією до позовної заяви, наявний частковий відтиск печатки Організації, що виключає повну її відсутність. Крім того, оригінал вказаної довіреності надавався суду представником Організації у кожному судовому засіданні, в якому Хлєбніков С.Г. був присутній, і судом було неодноразово встановлено відповідність наявної в матеріалах справи копії довіреності від 22.07.2016 її оригіналу.

Стосовно відсутності у представника Хлєбнікова С.Г. повноважень станом на день (30.06.2016) завіряння копій документів, долучених до матеріалів справи, то слід зазначити, що в матеріалах справи наявний оригінал довіреності від 01.06.2016, виданий Організацією на ім'я Хлєбнікова С.Г., саме на підставі якої Хлєбніковим С.Г. як представником Організації було завірено копії документів; крім того, позов подано 19.08.2016 на підставі чинної довіреності.

Судом враховано, що: відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; зазначені вище договори є чинними і недійсними у встановленому законом порядку не визнавалися.

З урахуванням наведеного господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що Організацією належними та допустимими доказами доведено її право на звернення до господарського суду з позовом, направленим на захист виключних майнових авторських прав позивача на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» (виконавець гурт «ОСОБА_9»; автори твору ОСОБА_10, ОСОБА_11; ОСОБА_12, ОСОБА_13; ОСОБА_14, ОСОБА_15; ОСОБА_16).

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує на те, що первинним суб'єктом авторських прав на спірний музичний твір є компанія Myman Greenspan Fineman Fox Rosenberg & Light» LLP.

Разом з тим, Товариство на підставі Ліцензійного договору, укладеного з ТОВ «Ворнер/Чаппелл», отримало виключні майнові авторські права, зокрема, на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1»; Ліцензійний договір є чинним, в судовому порядку недійсним не визнаний, а тому є належним доказом наявності у Товариства прав на музичний твір.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону встановлено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

У пункті 28 Постанови № 12 зазначено, що з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

27.08.2015 представником Організації ОСОБА_5 (представник Підприємця офіціант ОСОБА_8 відмовився назвати свої дані, а також відмовивсь підписувати акт) проведено фіксації фактів використання музичних творів у будинку пивоваріння «ІНФОРМАЦІЯ_3» (Підприємець; АДРЕСА_2), у зв'язку з чим складено акт №27/08/2015-les, яким зафіксовано факти публічного виконання музичних творів, зокрема, твору під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» у виконанні гурту «ОСОБА_9»; актом зафіксовано, що публічне виконання музичних творів для фонового озвучення приміщення закладу здійснюється за допомогою наявного в закладі обладнання.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у позовній заяві позивач стверджує, що фіксація порушення відбулася 27.08.2015, в цей же час, в самому акті зазначено, що виконання начебто відбулося у проміжку часу з 07.08.2015 по 08.08.2015; на першому аркуші акта фіксації від 27.08.2015 №27/08/2015-les ОСОБА_5 посилається на чек з термінала К2400001 від 27.08.2015 №392954, тобто датований через 20 днів після начебто порушення, проте на другому аркуші акта ОСОБА_5 вказує про те, що ним було спожито горілку, однак не видано ні фіскального чеку, ані товарного чеку.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні письмові пояснення представника Організації ОСОБА_5, в яких останній зазначив про те, що визначення в акті фіксації від 27.08.2015 №27/08/2015-les часу «з 22:14 07.08.2015 до 00:20 08.08.2015» є технічною помилкою.

Згідно зі статтею 1 Закону публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Перебування ОСОБА_5 у будинку пивоваріння «ІНФОРМАЦІЯ_3» підтверджується також гостьовим чеком від 27.08.2015 замовлення №2211 та чеком з термінала К2400001 від 27.08.2015 №392954; факт публічного виконання спірного музичного твору засвідчується також відеозаписом на диску Verbatim DVD-R, яким підтверджено час і місце використання саме у закладі Підприємця музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1».

До матеріалів справи долучено вказаний диск; суд оглянув відеозапис фіксації порушення та встановив таке:

- використання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснювалося у приміщенні будинку пивоваріння «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом публічного виконання у приміщенні будинку пивоваріння;

- якість відеозапису та безперервна зйомка дає підстави виключити можливість монтажу.

Отже, судом встановлено, що виключні майнові авторські права на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» належать позивачу; відповідач не надав доказів укладення Підприємцем угод із правовласниками, які б дозволяли публічне виконання вказаного твору.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує на те, що: позивачем було не тільки не доведено факт використання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» саме відповідачем, ним навіть не було доведено, що виконання спірного музичного твору відбулося у комерційних цілях, а також не шляхом прослуховування будь-якою особою музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, на сайті YouTube.

З приводу вказаного, суд вважає за необхідне зазначити таке:

- на гостьовому чеку від 27.08.2015 замовлення №2211 наявна назва будинку пивоваріння «ІНФОРМАЦІЯ_3», вартість замовлення склала 115 грн.;

- згідно з чеком з термінала К2400001 від 27.08.2015 №392954 було оплачено вказану суму, а на зазначеному чеку з термінала міститься напис «ФОП ОСОБА_1 АДРЕСА_2»;

- з вказаного вбачається, що саме Підприємець здійснює свою господарську діяльність у будинку пивоваріння «ІНФОРМАЦІЯ_3»;

- що ж до прослуховування будь-якою особою музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2, на сайті YouTube, то слід зазначити, що з відеозапису, наявного в матеріалах справи, вбачається, що: музика звучить в приміщенні будинку пивоваріння «ІНФОРМАЦІЯ_3» з барної стійки, яка знаходиться ліворуч від столика, за яким сидів представник Організації; крім представника Організації у приміщенні був присутній ще один відвідувач, який сидів праворуч від представника, і будь-якого пристрою, на якому присутня особа переглядає відео на сайті YouTube, у відвідувача немає.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про правомірне використання Підприємцем спірного музичного твору, а тому використання відповідачем спірного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу відповідного правовласника та без сплати авторської винагороди.

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідач процесуальний обов'язок щодо виконання вимог суду не виконав; процесуальним правом з подання доказів, що підтверджують викладені обставини не скористався та не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б спростовували доводи позивача.

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Водночас використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим пунктом «а» статті 50 Закону, за яке пунктом «г» частини другої статті 52 цього Закону передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Так, у пункті 42 Постанови № 5 зазначено, що розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Організацією у зверненні до господарського суду з даним позовом визначено суму компенсації 14 500 грн. (1*10*1 450 грн.) за порушення за виконання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь Товариства, виходячи з того, що мінімальна заробітна плата складає 1 450 грн.; сума компенсації складає п'ятдесят мінімальних заробітних плат як компенсація за використання твору.

У підпункті 51.3 пункту 51 Постанови № 12 наведено, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

Судом враховано, що Підприємець припустився порушення щодо музичного твору вперше, а тому, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, доцільно притягнути відповідача до відповідальності у вигляді сплати компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 грудня - 1 600 гривень.

Так, Організацією 01.12.2016 подано суду клопотання, в якому Організація вказала про те, що на час прийняття у даній справі (якщо воно буде прийняте у грудні 2016 року) мінімальна заробітна плата в Україні складатиме 1 600 грн., відповідно рівень позовних вимог автоматично має розглядатись як 16 000 грн.

Разом з тим, у судовому засіданні 05.12.2016 на запитання суду щодо розміру позовних вимог представник Організації вказав, що дане клопотання є правовою позицією Організації і не повинно розцінюватись судом як збільшення розміру позовних вимог.

Отже, станом на дату прийняття господарським судом рішення з цієї справи з відповідача підлягає стягненню 14 500 грн. (1 450 грн. х 10) компенсації.

Що ж до клопотання відповідача про покладення на позивача 39 000 грн. витрат Підприємця на оплату послуг адвоката, то слід зазначити таке.

Згідно з частиною шостою статті 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги Товариства, то витрати Підприємця на послуги адвоката покладаються на відповідача, а відтак суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02081, АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на поточний рахунок приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (ідентифікаційний код 37396151; п/р 2453 в АТ «Укрексімбанк», м. Києва, МФО 322313) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзік Україна» (01024, м. Київ, вул. Лютеранська, буд. 15, літера А, нежиле приміщення 18; ідентифікаційний код 39019265) 14 500 (чотирнадцять тисяч п'ятсот) грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача і 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.12.2016.

Суддя О. Марченко