Господарський суд Чернігівської області
====================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

Іменем України

"12"грудня 2016 р. Справа № 927/962/16

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши справу

за позовом: Заступника керівника Менської місцевої прокуратури

15600, вул. Чернігівський шлях, 9, м.Мена, Чернігівська обл.;

в інтересах держави

до відповідача-1: Холминської селищної ради Корюківського р-ну

15331, вул. Миру,1,смт.Холми,Корюківський р-н, Чернігівська обл.;

до відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Чернігівське обласне

підприємство автобусних станцій 17499"

14000, вул. Мстиславська,57, м.Чернігів;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фізична особа ОСОБА_1

15331, АДРЕСА_1;

про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Холминської селищної ради Корюківського р-ну №27 від 27.05.1998;

визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.1998;

за участю представників сторін:

від прокуратури: Кушнір Л.В. - старший прокурор відділу;

від відповідача 1: Васильєв О.М. довіреність № б/н від 05.02.2016 - представник;

від відповідача 1: Запорожець В.О. - селищний голова;

від відповідача 2: Ковальчук О.О. довіреність №962 від 01.12.2016 - представник;

від відповідача 2: Солохненко В.О. довіреність № 963 від 01.12.2016-представник;

від третьої особи: ОСОБА_1 - особисто;

вс т а н о в и в :

Заступник керівника Менської місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом до Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області та Публічного акціонерного товариства «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Холминської селищної ради Корюківського району від 27.05.1998 № 27 «Про визнання права власності за ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» на приміщення автобусної станції, яке знаходиться на території селища Холми по вул.Леніна,111 та про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.1998, видане виконавчим комітетом Холминської селищної ради Корюківського району ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» на приміщення автобусної станції, яке знаходиться на території селища Холми по вул.Леніна,111.

Свої вимоги прокурор обгрунтовує захистом інтересів держави та інтересів територіальної громади, оскільки у Відповідача-2 були відсутні будь-які правовстановлюючі документи та докази будівництва автобусної станції, яке знаходиться на території селища Холми по вул.Леніна,111, а відтак рішення «Про визнання права власності за ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» прийнято в порушення ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 №56.

Відповідач-1 позов підтримує в повному обсязі та зазначає, що оспорюваним рішенням від 27.05.1998 за №27 у приватну власність передано приміщення, що було побудовано господарським способом місцевими колгоспами і організаціями для Автостанції на іншій ділянці. Разом з цим, Відповідач-1 зазначає, що в селищі Холми взагалі відсутня земельна ділянка з нерухомістю за адресою: вулиця Леніна,111.

Відповідач-2 проти позову заперечує та зазначає, що у прокурора відсутні підстави для звернення з позовом до суду, оскільки Відповідач-2 набув право власності на приміщення Автостанції в селищі Холми на підставі Наказу ФДМУ від 11.07.1996 за №934 «Про створення ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій №17499» та свідоцтва про право власності за №9-98/74, виданого ФДМУ 27.03.1998.

Третя особа проти позову повністю заперечує, та просить в позові відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 17.10.2016 порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 01.11.2016, після чого розгляд справи відкладався до 21.11.2016, 05.12.2016 та оголошувалась перерва до 12.12.2016.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача, - фізичну особу ОСОБА_1.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 05.12.2016 відмовлено в задоволенні клопотання Холминської селищної ради Корюківського р-ну про призначення у справі будівельно-технічної експертизи.

Сторони проти зазначеного клопотання не заперечують.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про залучення до справи додаткових документів.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 21.11.2016.

Розглянувши подані позивачем, відповідачами та третьою особою документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Виключно законами України визначаються, зокрема, правовий режим власності (п. 7 ч. ст. 92 Конституції України, в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення).

За приписами ч. 3 ст. 41 Конституції України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частинами 3, 4 ст. 140 Конституції України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Статтею 143 Конституції України (в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення) визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про власність» (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) до державної власності в Україні належать загально-державна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Положеннями ст. 32 Закону України «Про власність» (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) визначено, що суб'єктом права загальнодержавної (республіканської) власності є держава в особі Верховної Ради України. Суб'єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

За приписами ст. 4 Закону України «Про власність» (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення), власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За змістом ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом.

В статті 225 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) визначено, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Приватизація державного майна (далі - приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України (ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного майна», в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення).

Статтею 8 Закону України "Про приватизацію державного майна" визначено, що покупцями об'єктів приватизації можуть бути: громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства; юридичні особи, зареєстровані на території України, крім передбачених частиною третьою цієї статті; юридичні особи інших держав.

Крім того, частиною 1 статті 15 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції, чинній на момент прийняття спірного розпорядження) визначено, що приватизація державного майна здійснюється шляхом: продажу об'єктів приватизації на аукціоні, за конкурсом; продажу акцій (часток, паїв), що належать державі у господарських товариствах, на аукціоні, за конкурсом, на фондових біржах та іншими способами, що передбачають загальнодоступність та конкуренцію покупців; продажу на конкурсній основі цілісного майнового комплексу державного підприємства, що приватизується, або контрольного пакета акцій відкритого акціонерного товариства при поданні покупцем документів, передбачених частиною першою статті 12 цього Закону; викупу майна державного підприємства згідно з альтернативним планом приватизації.

В ст. 1 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) визначено, приватизація майна державних підприємств України (надалі - приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексам незавершене будівництво; частки (паї, акції), що належать державі у майні господарських товариств та інших об'єднань.

Відповідно до «Порядку перетворення в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.1992 №686, визначалася процедура перетворення державних підприємств у відкриті акціонерні товариства.

Як підтверджується матеріалами справи, 15 травня 1996 року Регіональним відділенням по Чернігівській області Фонду державного майна України видано наказ №570 «Про дозвіл на приватизацію Чернігівського обласного підприємства автобусних станцій 17499», яким розпочато приватизацію шляхом продажу акцій відкритого акціонерного товариства - «Чернігівського обласного підприємства автобусних станцій 17499».

11 липня 1996 року наказом начальника Регіонального відділення по Чернігівській області Фонду державного майна України за №934, затверджено акт оцінки цілісного майнового комплексу Чернігівського обласного підприємства автобусних станцій 17499 та створено ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» шляхом перетворення Чернігівського обласного підприємства автобусних станцій 17499 у відкрите акціонерне товариство і разом з цим затверджено план приватизації Чернігівського державного обласного підприємства автобусних станцій 17499.

Актом прийому-передачі нерухомого державного майна цілісного майнового комплексу ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» від 09.04.1998 органом приватизації передано ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» майно цілісного майнового комплексу згідно переліку і відповідно до пункту 56 якого передано Автопавільон АС Холми - с.Холми, вул.Леніна 111. (аркуш справи 155).

Відповідно до пункту 1.2 Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 за №56 (далі- Правила реєстрації), правила встановлюють порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до Додатку №2 Правил реєстрації, встановлений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, до якого входить і Свідоцтво про право власності на об'єкти нерухомого майна, що видаються місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування, органами приватизації.

Так, 27.03.1998 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області видано свідоцтво ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» за №9-98/74 про власність на майно, яке увійшло до статутного фонду і є колективною власністю акціонерів ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» і підставою видачі свідоцтва є наказ по регіональному відділенню ФДМУ по Чернігівській області про завершення продажу акцій ВАТ за №227 від 17.03.1998

Виходячи з викладеного, ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» в процесі приватизації в 1996-1998 роках набуло право власності на цілісний майновий комплекс, до якого увійшов об'єкт нерухомості - Автопавільйон АС с.Холми за адресою: с.Холми, вул.Леніна 111, що підтверджується свідоцтвом про власність за №9-98/74, виданим органом приватизації - Регіональним відділенням ФДМУ по Чернігівській області 27.03.1998.

Після того, 27.05.1998 виконавчим комітетом Холминської селищної ради Корюківського району прийнято рішення № 27, яким визнано право власності за ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» на приміщення автобусної станції, яке знаходиться на території селища Холми по вул.Леніна,111 та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.06.1998, відповідно до якого ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» є власником приміщення автобусної станції, яке знаходиться на території селища Холми по вул.Леніна,111.

Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення виконавчим комітетом Холминської селищної ради Корюківського району та видачі оспорюваного свідоцтва, спірне нерухоме майно - приміщення автостанції в с.Холми по вул. Леніна 111 знаходилось в приватній, а не державній власності, а саме ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» було власником майна на підставі свідоцтва про власність від 27.03.1998 за №9-98/74, виданим органом приватизації - Регіональним відділенням ФДМУ по Чернігівській області.

Отже, спірне майно вибуло з державної власності шляхом приватизації до прийняття виконавчим комітетом Холминської селищної ради рішення і доказів того, що майно знаходилось у комунальній власності в період 1996-1998 роках суду не надано.

Доказів визнання недійсним чи скасування наказу Регіонального відділення ФДМУ по Чернігівській області про завершення продажу акцій ВАТ«Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» за №227 від 17.03.1998 суду не надано.

Виходячи з викладеного, господарський суд дійшов висновку, що прокурором не доведено факт порушення інтересів держави виконавчим комітетом Холминської селищної ради під час прийняття оскаржуваного рішення, оскільки не доведено факт вибуття спірного майна з державної чи комунальної власності з порушенням вимог Закону.

Господарський суд не приймає доводи Відповідача-1 про те, що в смт. Холми була відсутня на момент прийняття оскаржуваного рішення і відсутня на сьогодні як адреса так і будівля за адресою: Леніна, буд.111, оскільки вказані обставини спростовуються матеріалами справи, зокрема Актом прийому-передачі нерухомого державного майна цілісного майнового комплексу ВАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» від 09.04.1998, матеріалами інвентарної справи №14 на домоволодіння №111 по вул. Леніна, смт.Холми, Корюківського району, відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Господарський суд звертає окрему увагу на Договір аренди землі від 27.02.2013 що укладений між Холминською селищною радою та ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій» і що є фактично пролонгацією попередніх відносин по оренді і відповідно до додатків до нього (акт прийому-передачі від 27.02.2013, план (схема) земельної ділянки, схеми розташування земельної ділянки) підтверджує факт визнання та знаходження об'єкту нерухомості за вищевказаною адресою.

Так, нежитлове приміщення за адресою с.Холми, вул. Леніна 111 знаходилось у власності Відповідача-2 до 26.10.2015. Разом з цим, Відповідач користувався земельною ділянкою, на якій знаходиться об'єкт нерухомості, загальною площею 647 м.кв. за адресою: с.Холми, вул.Леніна,111 на підставі Договору оренди землі від 27.02.2013, укладеного Холминською селищною радою з ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» зі строком дії 10 років.

Разом з цим, 26.10.2015 спірний об'єкт (автостанція, що знаходиться за адресою: смт.Холми, вул.Леніна, будинок 111, Корюківський район, Чернігівська область, загальною площею 83,6 м.кв.) був проданий ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу автостанції між ПАТ «Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол; Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном.

Втручання держави є виправданим, якщо присутні три критерії такі як: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Господарський суд прийшов до висновку, що звернення з позовом про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Холминської селищної ради Корюківського р-ну №27 від 27.05.1998 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.1998 не є тим заходом, що призведе до захисту інтересів держави чи територіальної громади смт. Холми, оскільки відсутні докази того, що спірне майно вибуло поза волею держави чи територіальної громади з їх власності на підставі оспорюваного рішення чи іншим неправомірним шляхом.

Виходячи з викладеного, господарський суд відмовляє в позові з цих підстав.

Слід також зазначити, що оскаржуване рішення №27 прийнято виконавчим комітетом Холминської селищної ради Корюківського району 27.05.1998.

Разом з тим, господарський суд зазначає, що відповідно до статті 71 ЦК УРСР, (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос"проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

При цьому, суд зазначає, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах - Холминська селищна рада і в силу наданої їй компетенції та повноважень, мала бути обізнаною щодо існування рішення, і в разі, якщо рада вважала права громади порушеними, мала можливість звернутись до прокуратури у межах визначених законодавством строків позовної давності для подання відповідного позову до суду.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на Заступника керівника Менської місцевої прокуратури.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Чернігівської області, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя Цимбал-Нарожна М.П.

Повний текст рішення підписано 19 грудня 2016 року

Суддя Цимбал-Нарожна М.П.