РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

07 грудня 2016 року Справа № 903/604/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання: Ільчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Волинської області від 19.10.16 р. у справі №903/604/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаззбут» м.Луцьк

про стягнення 5869,88 грн.

за участю представників сторін:

Від позивача ОСОБА_1 (довіреність №14-100 від 18.04.2016 р.)

Від відповідача ОСОБА_2 (довіреність VL2 СП 1375 1016 від 28.10.2016 р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 19.10.2016 р. у справі №903/604/16 (суддя Кравчук А.М.) у позові публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз збут" про стягнення 5869,88 грн. відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи, та не підтверджені належними доказами (а. с. 87-89).

Не погоджуючись з винесеним рішенням позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 94-101)

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що у рішенні господарський суд Волинської області послався на те, що позивач у встановленому договором порядку не направив відповідачу підписані акти приймання-передачі природного газу за договором, що на думку суду є достатньою обставиною, яка свідчить про відсутність прострочення строків виконання зобов'язання відповідача в частині оплати позивачу за природний газ у порядку ст. 612, 613 Цивільного кодексу України.

Позивач вважає, що такі висновки суду не відповідають дійсності, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задавлені позову з таких підстав.

За своєю природою договір №15-706-Б від 23.06.2015 року є договором купівлі-продажу, на який розповсюджуються відповідні норми цивільного законодавства.

Відповідно закон передбачає оплату товару після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Це узгоджується з принципом свободи договору, закріпленим у ст.627 Цивільного кодексу України. Момент виникнення зобов'язання з оплати товару визначений положеннями договору №15-706-Б від 23.06.2015 року, процитованими вище.

Таким чином, відповідач зобов'язаний оплатити поставлений природний газ протягом місця поставки. Відповідач зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок: (і) до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (іі) на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Підписані сторонами акти приймання-передачі газу наявні в матеріалах цієї справи.

Стаття 213 ЦК України, на яку посилається відповідач заперечуючи проти позову, передбачає, що: кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку; якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

За умовами п.4.1, п. 4.2 договору саме відповідач як покупець за договором визначає кількість газу за показниками комерційних вузлів обліку газу, які встановлюються на межі балансової належності газопроводів споживачів Відповідача.

Крім того як уже зазначив позивач вище, п 6.1 договору передбачає остаточну оплату до 20 числа наступного за звітним на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі природного газу.

У постанові від 02.06.15 у справі №5021/1407/12 колегія суддів ВГСУ зазначила, що: «Посилання на затримки в оформленні актів приймання-передачі газу також не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності, оскільки п.6.1 договору не пов'язує обов'язок оплатити отриманий газ з їх підписанням. Наявність актів є обов'язковою лише для проведення остаточного розрахунку, який включає можливі розбіжності та коригування».

Таким чином, переконання скаржника, що ґрунтується на нормах ст.ст.212, 613, 692, 694, 655, 664 ЦК України та на практиці ВГСУ, дата надання (отримання, оформлення, підписання тощо, направлення тощо) актів не пов'язана з датою виникнення зобов'язання, якщо такий зв'язок прямо не передбачено угодою сторін.

Обов'язок відповідача з оплати поставленого природного газу не пов'язаний з поверненням підписаних актів. Жодний пункт договору або норма чинного законодавства не пов'язує обов'язок оплатити поставлений природний газ із фактом отримання підписаного акту.

Таким чином, твердження відповідача про те, що оплата має бути проведена на підставі повернених актів приймання-передачі природного газу, не грунтується на положеннях закону та/або договору.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), «Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.»

Відповідно до ст. 43 ГПК, «Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.»

Відповідно до ст.84 ГПК, в мотивувальній частині рішення, серед іншого, вказуються «доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін». Описова частина, серед іншого, має містити стислий виклад «заяв, пояснень і клопотань сторін та їх представників».

Відповідно до Постанови пленуму ВГСУ «Про судове рішення» від 23 березня 2012 року №6, «Господарським судам слід виходити з того, що рішення може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.»

З наведених обставин вбачається, що господарський суд першої інстанції цілком проігнорували більшість доводів та доказів позивача.

Ухвалою суду від 16.11.2016 року прийнято апеляційну скаргу ПАТ НАК «Нафтогаз України» до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Мамченко Ю.А. та призначено до слухання на 08.12.2016 року.

28.11.2016 року від відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз збут» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій останній, щодо доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив. Так, зокрема звертає увагу суду на те, що 23.06.2015 року між ПАТ НАК „Нафтогаз України" та ТзОВ «Волиньгаз Збут» був укладений Договір купівлв-продажу природного газу № 15-706-Б для подальшої реалізації установам та організаціям, що фінансуються з державних та місцевих бюджетів.

Відповідно до умов договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 3.4. договору № 15-705-Н на купівлю-продаж природного газу від 30.06.2015 року не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Згідно п. 6.1. договору № 15-706-Б від 23.06.2015 року оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий період.

ТзОВ «Волиньгаз збут» надсилало на адресу позивача підписані відповідачем акти приймання-передачі газу за весь час дії договору.

Проте, відповідач не повернув підписані акти приймання-передачі природного газу, які відповідно до договору є підставою для остаточних розрахунків.

Згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положення пунктів 3.4., 6.1. договору свідчить, що розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу. Встановлюючи такий порядок розрахунків, сторони визначили взаємні права та обов'язки: відповідач зобов'язаний був надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а позивач - підписати та повернути зазначені акти, або надати письмову відмову від їх підписання. Доказів направлення (вручення, передачі) відповідачу підписаних актів приймання-передачі газу для здійснення розрахунків позивач не надав.

За обставин ненастання строку виконання відповідачем зобов'язань по зазначених актах приймання-передачі, вимоги позивача є безпідставними.

У судове засідання 08.12.2016 року представники сторін з»явилися, щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу підтримали.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

23.06.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 15-706-Б (далі договір (а.с. 10-14)).

Згідно п 1.1, 1.2 договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Згідно п.2.1 продавець передає покупцеві у період з 1 липня по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 2500 тис. куб. м. ( два мільйони пятсот тисяч метрів кубічних), у тому числі по місяцях кварталів: липень 46,00 тис. куб. м., серпень 35,00 тис. куб. м., вересень 67,00 тис. куб. м., (3 кв. 148 тис. куб. м.); жовтень 256,00 тис. куб. м., листопад - 966,00 тис. куб. м., грудень 1130,00 тис. куб. м., (4 кв. 2352,00 тис. куб. м.) .

П. п. 3.1., 3.3., 3.4., передбачено, що продавець передає покупцю у загальному потоці імпортний газ ( за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію Україні, ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) у пунктах приймання передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ. Приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна газу передбачена в п. 5.2. договору, а саме ціна за 1000 куб. м. природного газу на момент укладення договору становить 6 600 грн. 00 коп. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати ціна за 1000 куб. м. газу 6 600 грн. 00 коп., крім того ПДВ 20% - 1 320грн. 00 коп., усього з ПДВ 7 920 грн. 00 коп.

П.п.6.1., 6.2 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяці поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць. Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України Про засади функціонування ринку природного газу кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка із спеціальним режимом використання продавця.

Додатковими угодами №1 від 28.10.2015 року, №2 від 02.11.2015 року, №3 від 25.11.2015 року змінювалися умови договору від 23.06.2015 року № 15 706 Б, зокрема, щодо ціни газу та обовязковості посилання на призначення платежу та розрахунковий період при перерахуванні коштів (а.с.15-17).

На виконання умов договору позивач за період з липня по жовтень 2015 року передав відповідачу природний газ на суму 2 064 522 грн. 24 коп., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання передачі природного газу за липень жовтень 2015 року (а.с.18-21).

Відповідач сплатив основний борг за спожитий природний газ на загальну суму 2 064 522 грн. 24 коп., що підтверджується довідками про операції та сальдо (а.с. 23-24).

Оскільки платежі здійснювалися після 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 21-го числа до дня оплати.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1.ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що у зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу, якого позивач не повернув відповідачеві.

Отже, немає підстав вважати, що момент остаточного розрахунку за договором настав та до відповідача можливо застосувати санкції, що є предметом даного спору.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинний документ, у даному випадку акт приймання-передачі природного газу, має підтверджувати факт здійснення госпоперації отримання природного газу за місяць.

Судом встановлено, що позивачем не повернуто акти приймання-передачі природного газу за вказаним договором.

Ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Положення пунктів 3.4., 6.1. договору свідчить, що розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу. Встановлюючи такий порядок розрахунків, сторони визначили взаємні права та обов'язки: відповідач зобов'язаний був надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а позивач підписати та повернути зазначені акти, або надати письмову відмову від їх підписання. Доказів направлення (вручення, передачі) відповідачу підписаних актів приймання-передачі газу для здійснення розрахунків позивач не надав.

Таким чином, аналіз змісту п.6.1 договору дає підстави стверджувати, що питання кінцевого строку оплати фактично залишилось відкритим. Факт оплати відповідачем коштів за отриманий газ не свідчить про настання строку оплати, а є виконанням його зобов'язань у відповідності з п.6.1 договору.

Колегія суддів вважає також за потрібне звернути увагу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 08.04.2014 у справі №3-7гс14, із яких вбачається, що оскільки у договорі сторони визначили ОСОБА_1 приймання-передачі газу істотним елементом встановлених між ними правовідносин, то договір як джерело матеріального права підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі ст.ст.6, 11 ЦК України.

За обставин ненастання строку виконання відповідачем зобов'язань по зазначених актах приймання-передачі, вимоги позивача є безпідставними.

Такого ж висновку дійшов Вищий господарський суд України у постановах від 27.04.2011 року по справі № 18/1336-10, від 13.12.2012 року по справі № 5011-69/7138, від 25.02.2015 року по справі № 924/940/14, від 1.03.2016 року по справі № 917/1800/14, від 20.04.2016 року по справі № 914/3780/15, від 8.08.2016 року по справі № 911/33/16, від 11.08.2016 року по справі № 906/12/16, від 17.08.2016 року по справі № 924/111/16.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні докази надсилання чи передачі відповідачу підписаних позивачем актів приймання-передачі природного газу до порушення провадження у справі.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у позивача не має підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. Суд вважає що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими.

Згідно ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

З огляду на викладене, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача - публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Волинської області від 19.10.2016 р. у справі № 903/604/16 залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.