ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2016 р. Справа № 911/3435/16

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунального підприємства Софія Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Київська обл., с. Софіївська Борщагівка

про стягнення 9521,08 грн.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 14-137 від 13.05.2014 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № 173 від 09.11.2016 р.);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до комунального підприємства Софія Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі відповідач) про стягнення 9521,08 грн., з яких 3009,17 грн. пені, 6257,31 грн. інфляційних втрат та 254,60 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 1585/14-КП-17 від 28.01.2014 р. купівлі-продажу природного газу, у звязку з чим позивачем на підставі п. 7.2. договору нараховано відповідачу 3009,17 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 254,60 грн. 3 % річних та 6257,31 грн. інфляційних втрат.

У судовому засіданні 24.11.2016 р. представником відповідача подано відзив б/н від 23.11.2016 р., в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності та просить суд застосувати наслідки пропущення строку позовної давності до заявлених позовних вимог.

Представник позивача у судових засіданнях 08.11.2016 р. та 24.11.2016 р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 08.11.2016 р. не зявився, а у судовому засіданні 24.11.2016 р. проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2014 р. між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та комунальним підприємством Софія Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (покупець) було укладено договір № 1585/14-КП-17 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), (далі споживачам покупця).

Згідно з п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. газ обсягом до 22,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): І кв. 12 (січень 5, лютий 4, березень 3); ІІ кв. 1 (квітень 1, травень 0, червень 0); ІІІ кв. 0 (липень 0, серпень 0, вересень 0); ІV кв. 9 (жовтень 2, листопад 3, грудень 4).

Обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі планований обсяг), можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі ± 5% (плюс/мінус пять відсотків) від узгодженого сторонами згідно з п. 2.1. цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (підпункти 2.1.1., 2.1.2. пункту 2.1. договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ.

Відповідно до п. 3.4. договору акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що всього до сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 4154,71 грн.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В п. 11 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014 р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1 від 29.04.2014 р., № 2 від 26.05.2014 р., № 3 від 10.06.2014 р., № 4 від 24.09.2014 р. та № 5 від 10.11.2014 р. до договору № 1585/14-КП-17 від 28.01.2014 р., які містяться в матеріалах справи, сторони змінювали ціну за 1000 куб.м. природного газу.

На виконання умов договору у січні квітні та жовтні - грудні 2014 р. позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 82067,46 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р. на суму 13440,50 грн., 28.02.2014 р. на суму 11641,50 грн., 31.03.2014 р. на суму 9593,24 грн., 30.04.2014 р. на суму 3485,34 грн., 31.10.2014 р. на суму 3209,31 грн., 30.11.2014 р. на суму 17000,13 грн. та від 31.12.2014 р. на суму 23697,44 грн., підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками.

Відповідач за отриманий природний газ розрахувався у повному обсязі, проте за актами приймання-передачі природного газу за січень, лютий та жовтень грудень 2014 р. оплати здійснював несвоєчасно, що підтверджується довідкою позивача про операції по підприємству «Софія КП» за період з 01.01.2014 р. по 30.12.2015 р. та не заперечувалось відповідачем.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статтей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У звязку з несвоєчасною оплатою відповідачем природного газу, позивач на підставі п. 7.2. договору просить стягнути з відповідача 3009,17 грн. пені, нарахованої на прострочену заборгованість відповідача за січень, лютий та жовтень-грудень 2014 р. за загальний період з 15.02.2014 р. по 09.04.2015 р.

Згідно з ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 1.9. постанови N 14 від 17 грудня 2013 року Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Наданий позивачем розрахунок пені є невірний, оскільки останнім в періоди нарахування пені включено дати фактичної оплати відповідачем заборгованості.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом з врахуванням вірних дат закінчення періодів нарахування пені, сума пені, нарахованої на прострочену заборгованість відповідача за січень, лютий та жовтень-грудень 2014 р. за загальний період з 15.02.2014 р. по 08.04.2015 р., становить 2945,42 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 254,60 грн. 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість відповідача за січень, лютий та жовтень-грудень 2014 р. за загальний період з 15.02.2014 р. по 09.04.2015 р.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, наданий позивачем розрахунок є невірний.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом з врахуванням вірних дат закінчення періодів нарахування 3 % річних, сума 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість відповідача за січень, лютий та жовтень-грудень 2014 р. за загальний період з 15.02.2014 р. по 08.04.2015 р., становить 248,91 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 6257,31 грн. інфляційних втрат, нарахованих на прострочену заборгованість відповідача за січень-лютий та жовтень-грудень 2014 р. за загальний період з лютого 2014 р. по березень 2015 р.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Проте, позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати на заборгованість відповідача, що становить менше місяця.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума інфляційних втрат, нарахованих на прострочену заборгованість відповідача за січень, листопад та грудень 2014 р. за загальний період з березня 2014 р. по березень 2015 р., становить 4324,39 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Як вже зазначалось, 24.11.2016 р. представником відповідача подано відзив б/н від 23.11.2016 р., в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності та просить суд застосувати наслідки пропущення строку позовної давності до заявлених позовних вимог.

Посилання відповідача в обґрунтування заперечень проти позову на сплив строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних не приймаються судом до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вбачається з п. 9.3. договору, сторони скористались наданим їм ч. 1 ст. 259 ЦК України правом та встановили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

З огляду на те, що відповідно до умов п. 9.3. договору строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних навіть за перший день прострочення оплати відповідачем заборгованості за отриманий в січні 2014 р. природний газ закінчується лише 15.02.2019 р., то позивачем не пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства Софія Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, буд. 53-Б, код 32611763) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Богдана Хмельницького, 6, код 20077720) 2945,42 грн. (дві тисячі девятсот сорок пять грн. 42 коп.) пені, 248,91 грн. (двісті сорок вісім грн. 91 коп.) 3% річних, 4324,39 грн. (чотири тисячі триста двадцять чотири грн. 39 коп.) інфляційних втрат та 1088,19 грн. (одну тисячу вісімдесят вісім грн. 19 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 09.12.2016 р.

Суддя О.О. Рябцева