РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2016Справа №910/18372/16

За позовомПриватного підприємства «Тікуля»
До Третя особа,Приватного підприємства «ВАН-АВТО» яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
Провизнання договору іпотеки дійсним та визнання права власності
Суддя Спичак О.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Рудик О.В. - за дов.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Тікуля» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Ван-Авто» про визнання дійсним договору іпотеки від 20.12.2009, укладеного між Приватним підприємством «Тікуля» та Приватним підприємством «Ван-Авто» дійсним; визнання права власності за Приватним підприємством «Тікуля» на нежитлові приміщення з № 1 по № 22 (групи приміщень № 116) загальною площею 321,70 квадратних метра, за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою від 10.10.2016 було порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 24.10.2016. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2).

Ухвалою суду від 21.10.2016 виправлено допущені в пунктах 3 та 5 резолютивної частини ухвали Господарського суду м. Києва від 10.10.2016 по справі № 910/18372/16 описки.

Представником позивача 20.10.2016 через канцелярію суду було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник відповідача 19.10.2016 через відділ діловодства суду було подано заяву про визнання позовних вимог.

Представники третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та третьої особи, а також необхідністю витребування додаткових доказів по справі, суд відклав розгляд даної справи до 07.11.2016.

Представником позивача 04.11.2016 через канцелярію суду було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи та розгляд справи без участі представника, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник відповідача у судове засідання 07.11.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представником третьої особи 03.11.2016 через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

У зв'язку із неявкою сторін у судове засідання, суд відклав розгляд справи до 05.12.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 05.12.2016 надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судове засідання 05.12.2016 представники відповідача та третьої особи не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до п.п. 3.9.1.-3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81 1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в матеріалах справи документами.

У судовому засіданні 05.12.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2008 між Приватним підприємством «Тікуля» (позикодавець) та Приватним підприємством «ВАН-АВТО» (позичальник) було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 1 (надалі - договір-1), відповідно до п. 1.1. якого позикодавець надав позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язався повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цих договором.

Відповідно до п. 2.1 договору позики, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 12 000,00 грн. без ПДВ.

Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. Перерахування грошових коштів здійснюється позикодавцем на поточний рахунок позичальника вказаний в цьому договорі (п.п. 2.2., 2.3.).

За умовами п.п. 3.1. та 3.2. договору-1, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 01 (першого) жовтня 2009 року. Повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування коштів на особовий рахунок позикодавця в установі банку.

Згідно п. 8.1. договору, даний договір вступає в силу з момент його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором. Договір може бути скасовано за домовленістю сторін.

Також 02.02.2009 між Приватним підприємством «Тікуля» (позикодавець) та Приватним підприємством «ВАН-АВТО» (позичальник) було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 1 (надалі - договір-2), відповідно до п. 1.1. якого позикодавець надав позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язався повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цих договором.

Відповідно до п. 2.1 договору позики, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 20 000,00 грн. без ПДВ.

Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. Перерахування грошових коштів здійснюється позикодавцем на поточний рахунок позичальника вказаний в цьому договорі (п.п. 2.2., 2.3.).

За умовами п.п. 3.1. та 3.2. договору-1, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 02 (другого) лютого 2010 року. Повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування коштів на особовий рахунок позикодавця в установі банку.

Згідно п. 8.1. договору, даний договір вступає в силу з момент його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором. Договір може бути скасовано за домовленістю сторін.

Також 20.12.2009 між Приватним підприємством «Тікуля» (позикодавець) та Приватним підприємством «ВАН-АВТО» (позичальник) було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 1 (надалі - договір-3), відповідно до п. 1.1. якого позикодавець надав позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язався повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цих договором.

Відповідно до п. 2.1 договору позики, поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 230 000,00 грн. без ПДВ.

Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. Перерахування грошових коштів здійснюється позикодавцем на поточний рахунок позичальника вказаний в цьому договорі (п.п. 2.2., 2.3.).

За умовами п.п. 3.1. та 3.2. договору-1, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 20 (двадцятого) грудня 2010 року. Повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування коштів на особовий рахунок позикодавця в установі банку.

Згідно п. 8.1. договору, даний договір вступає в силу з момент його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором. Договір може бути скасовано за домовленістю сторін.

Виконуючи умови договору, позивачем на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти у розмірі 262 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, в порушення вищенаведених умов договорів позики, Приватне підприємство «ВАН-АВТО» грошові кошти, отримані за договором позики не повернув.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

25.08.2009 між ФОП ОСОБА_1 (первісний кредитор), Приватним підприємством «Тікуля» (новий кредитор) та Приватним підприємством «Ван-Авто» (боржник) було укладено договір № 25/08 про відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув права вимоги, належне первісному кредитору у відповідності із п. 8.4 договорів про надання поворотної фінансової допомоги: № АА2 від 20.05.2007, № АА3 від 22.06.2007, № 2 від 09.08.2007, № АА3 від 12.12.2007, № АА4 від 18.01.2008, № АА4 від 01.03.2008, АА4 від 14.05.2008, № АА5 вд 01.06.2008, № АА5 від 01.07.2008, № А8 від 13.08.2008 та № 8 від 01.08.2008.

Згідно з п. 1.2. зазначеного договору, новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати коштів у розмірі, визначеному в п. 2.1. договору.

Право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами в сумі 374 600,00 грн (2.1.).

Згідно п. 3.2. договору, з моменту набрання чинності цим договором незалежно від виконання боржником його обов'язків перед новим кредитором у первісного кредитора виникає право вимоги до нового кредитора щодо спалити суми у розмірі 374 600,00 грн, а новий кредитор зобов'язаний виконати обов'язок по сплаті вказаної суми на користь первісного кредитора протягом (десяти) календарних днів із дня пред'явлення письмової вимоги первісного кредитора.

Згідно п. 4.2 договору, первісний кредитор вважається таким, що повідомив, а боржник таким, що отримав письмове повідомлення про відступлення права вимоги за цим договором новому кредитору.

Відповідно до п. 4.3 договору, новий кредитор має право вимагати в будь-який час вимагати від боржника виконання обов'язку.

Таким чином, на підставі договору про відступлення права вимоги ПП «Тікуля» набуло права вимоги до ПП «ВАН-АВТО» в розмірі 374 600,00 грн.

За приписами ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

В забезпечення виконання зобов'язань по договору про надання поворотної фінансової допомоги № 1 від 01.10.2008 на суму 12 000,00 грн, по договору № 1 про надання поворотної фінансової допомоги від 02.02.2009 на суму 20 000,00 грн, по договору № 1 про надання поворотної фінансової допомоги від 20.12.2009 на суму 230 000,00 грн, та договору про відступлення права вимоги № 25/08 від 25.08.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАН-АВТО» (іпотекодавець) та Приватним підприємством «Тікуля» (іпотекодержатель) було підписано договір іпотеки від 20.12.2009.

Згідно п. 1 іпотечного договору, іпотекодержатель має право у разі невиконання іпотекодавцем своїх обов'язків за Основним договором одержати задоволення за рахунок передбаченого в ст. 6 цього договору майна (предмет іпотеки), переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у порядку, визначеному цим договором та чинним законодавством України. Звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором може бути здійснено у спосіб шляхом набуття права власності іпотекодержателем на майно, що є предметом застави і визначене в п. 6 договору.

Відповідно до п. 2 договору іпотеки, під основним договором в цьому договорі розуміються: договір про надання поворотної фінансової допомоги № 1 від 01.10.2008 на суму 12 000,00 грн, по договір № 1 про надання поворотної фінансової допомоги від 02.02.2009 на суму 20 000,00 грн, по договору № 1 про надання поворотної фінансової допомоги від 20.12.2009 на суму 230 000,00 грн та договір про відступлення права вимоги № 25/08 від 25.08.2009.

За умовами п. 4 сума за зобов'язаннями, що забезпечується іпотекою відповідно до цього договору складає 636 600,00 грн.

Предметом іпотеки є нежилі приміщення за № 1 (один) по № 22 (двадцять два) (групи приміщень 116 (сто шістнадцять) загальною площею 321,70 квадратних метри по АДРЕСА_1, що належить іпотеко держателю на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень шляхом викупу від 10 травня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.В. Гарасюта, реєстр № 1001.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено те, що вищезазначений договір іпотеки укладався сторонами у простій письмовій формі, проте за усною домовленістю сторін зазначений договір мав бути посвідчений нотаріально, як того вимагає законодавство та передбачено пунктом 18 самого договору. Разом з тим, відповідач постійно ухилявся від посвідчення договору іпотеки у нотаріуса, на відміну від позивача, який своїми діями намагався спонукати відповідача до укладення договору в належній, нотаріальній формі. Зокрема, позивач листом вих.№3 від 11.01.2010 проінформував відповідача про необхідність нотаріального посвідчення договору іпотеки у відповідності до вимог законодавства та запропонував час та місце для укладення правочину а саме: 20.01.2010 о 14:30 в приміщенні Другої Київської державної нотаріальної контори за адресою: 01033, вул. Саксаганського, 45. Проте відповідач не з'явився у вказаному місці, вказаний час, повноважних представників не направив, про причини неможливості не повідомив. Повторно 25.01.2010 року листом вих. №4 позивач повідомив відповідача про дату, місце та час посвідчення правочину, а саме: 02.02.2010 року об 11:30 в приміщенні Другої Київської державної нотаріальної контори за адресою: 01033, вул. Саксаганського, 45. Разом з тим, 29.01.2010 від відповідача надійшов лист про неможливість прибуття до нотаріуса, у зв'язку з відрядженням директора ОСОБА_4 та з пропозицією організувати нотаріальне посвідчення договору в інший день. Зрештою відповідачем надалі не вчинялося жодних дій щодо приведення договору іпотеки в належну форму, а саме посвідчення його нотаріусом. Тобто, відповідач своїми діями/бездіяльністю свідомо ухилився від укладення правочину в нотаріальній формі.

Відповідно до ч. 2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Враховуючи вищезазначену норму закону, з урахуванням того, що сторонами були вчиненні дії направлені на виконання договору, а відповідач свідомо ухилявся від посвідчення нотаріально договору іпотеки, то позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору іпотеки від 20.12.2009.

Крім того, у зв'язку з неповерненням відповідачем коштів згідно договорів про поворотну фінансову допомога та договору про відступлення права вимоги, позивачем на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» просив суд визнати право власності за Приватним підприємством «Тікуля» на нежилі приміщення з № 1 по № 22 (групи приміщень № 116) загальною площею 321,70 квадратних метра, за адресою: АДРЕСА_1.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до приписів ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 638 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. (частина 3 статті 575 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про:

для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців;

для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу;

для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:

для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання.

У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Отже, враховуючи вимоги вищезазначеної статті, договір іпотеки вважається укладеним з моменту погодження усіх істотних умов договору та його нотаріального посвідчення.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що договір іпотеки від 20.12.2009 між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, вищезазначена стаття надає суду право визнати дійсним нотаріально не посвідчений договір, якщо сторони домовилися про усі його істотні умови, підтверджені письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від нотаріального посвідчення такого договору (недобросовісна сторона). Таке рішення може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Зміст положень ч. 2 дає підстави тлумачити їх таким чином, що вони не поширюються на випадки ухилення від нотаріального посвідчення договору усіх його сторін. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.

Якщо суд задовольнить вимогу добросовісної сторони про дійсність нотаріально не посвідченого договору, то після набрання чинності рішення суду такий договір вважатиметься дійсним з моменту його укладення. Наступне нотаріальне посвідчення такого договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 постанови пленум Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

З огляду на вищезазначені норми законодавства, договір на підставі ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України може бути визнаний дійсний у випадку, якщо сторонами були погоджені всі істотні умови договору, відбулося повне або часткове виконання договору, проте одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, а також втрачена така можливість.

Як зазначалося вище, в обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначалося про те, що договір іпотеки укладався сторонами у простій письмовій формі, проте за усною домовленістю сторін зазначений договір мав бути посвідчений нотаріально, як того вимагає законодавство та передбачено пунктом 18 самого договору. Разом з тим, відповідач постійно ухилявся від посвідчення договору іпотеки у нотаріуса, на відміну від позивача, який своїми діями намагався спонукати відповідача до укладення договору в належній, нотаріальній формі.

Разом з тим судом встановлено, що ні позивачем, ні відповідачем не надані докази повного або хоча б частково виконання сторонами іпотечного договору.

Зокрема, в п.11 договору іпотеки передбачений обов'язок іпотекодавця застрахувати предмет іпотеки відповідно до вимог чинного законодавства. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження виконання зазначеного пункту договору.

Стосовно тверджень позивача про ухилення відповідача від посвідчення договору іпотеки судом зазначається наступне.

Згідно п. 15 договору іпотеки, реєстрація іпотеки, що виникає на підставі цього договору, здійснюється іпотекодержателем у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

З огляду на вимоги зазначеної статті, саме на позивача покладено обов'язок щодо реєстрації іпотеки, а отже і сприяння посвідчення його нотаріально. Разом з тим, в матеріалах справи наявні лише два листва від 13.01.2010 та 27.01.2010, з якими позивач звертався до відповідача про посвідчення договору нотаріально. В подальшому позивачем не вчинялися дії направленні на посвідчення нотаріально договору іпотеки.

Крім того, підставою для визнання договору дійсним на підставі частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України є втрата можливості нотаріального посвідчення договору на даний момент.

Разом з тим, позивачем у позові не наведено обставин з якими він пов'язує неможливість посвідчення договору іпотеки на даний момент.

Так, в матеріалах справи наявний лист відповідача від 25.03.2016 № 6, в якому останній не заперечує, в рахунок погашення заборгованості, проти звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 20.12.2009, що в свою чергу спростовує твердження позивача про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зазначене стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Прте позивачем не подано доказів в підтвердження обставин, що підлягають обов'язковому з'ясуванню при вирішенні питання про визнання договору дійсним, а тому, суд вважає позовні вимоги в частині визнання договору дійсним не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що вимога про визнання права власності на майно в порядку ч. 1 статті 37 ЗУ «Про іпотеку» можлива лише за дійсним договором, з урахуванням того, що суд відмовив у задоволенні вимоги про визнання дійсним іпотечного договору, то суд також відмовляє в задоволенні вимоги про визнання права власності. Крім того, згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що постановами Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві 29.04.2015 та 24.12.2015 було накладено арешт на все нерухоме майно Приватного підприємства «ВАН-АВТО», що також унеможливлює задоволення вимоги про визнання права власності на майно боржника, на яке накладено арешт.

Судовий збір у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

12.12.2016

Суддя О.М. Спичак