РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016Справа №910/21403/16
За позовом Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"

до Національного університету біоресурсів і природокористування України

про стягнення 885 355,10 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Ступак Т.О. (представник за довіреністю №Д-31/16 від 01.11.2016р.);

від відповідача: Шовкун Ю.В. (представник за довіреністю № 3334 від 23.12.2015р.).

Обставини справи:

Дочірнє підприємство "КиївГазЕнерджи" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Національного університету біоресурсів і природокористування України (надалі також - відповідач) суми заборгованості за Договором № 241183/Е на постачання природного газу за регульованим тарифом для установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів від 31.08.2015р. в розмірі 885 355,10 грн., з яких 624 234,57 грн. сума основного боргу, 149 497,81 грн. пеня, 43 696,42 грн. штраф, 46 141,60 грн. грн. сума інфляційних втрат та 21 784,70 грн. 5 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором в повному обсязі не виконав, повну вартість отриманого від позивача природного газу в обумовлені строки не сплатив.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, в судовому засіданні представник відповідача не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 13.12.2016р.

В судовому засіданні 13 грудня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено Договір № 241183/Е на постачання природного газу за регульованим тарифом для установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) якого постачальник постачає газ природний, скраплений або в газоподібному стані споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Згідно п. 1.2. Договору передача газу здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування.

У відповідності до п. 2.3. Договору обсяг спожитого газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається за підсумками розрахункового періоду на межі балансової належності об'єктів споживача за даними комерційних вузлів обліку, визначених у Додатку № 1 до договору.

Як передбачено в п. 3.9. Договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Позивачем у відповідності до умов Договору за період з вересня 2015р. по березень 2016р. було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 1 130 048,33 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі послуг з газопостачання № КЕ000002601 від 30.09.2015р. на суму 1 791,86 грн., № КЕ000006302 від 30.11.2015р. на суму 182 437,45 грн., № КЕ000007309 від 31.12.2015р. на суму 237 294,67 грн., № КЕ000001615 від 10.01.2016р. на суму 84 289,78 грн., № КЕ000001621 від 31.01.2016р. на суму 289 976,18 грн., № КЕ000003609 від 29.02.2016р. на суму 190 175,90 грн. та № КЕ000005309 від 31.03.2016р. на суму 144 082,49 грн.

Послуги з газопостачання було прийнято відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженого представника та відтиском печатки відповідача у вказаних вище актах прийому-передачі.

Згідно п. 4.1. Договору розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами та тарифами, що встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

В п. 4.6. Договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) сторони домовились, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної/щодекадної 100 % попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 2 до Договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати споживачем вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

За умовами п. 5.3.3. Договору споживач зобов'язувався оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Відповідно до наявних в матеріалах справи Додаткових угод (без номеру та дати) до Договору сторонами було досягнуто згоди щодо дії договору в частині постачання газу до 31.03.2016р., а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення, а також щодо збільшення вартості договору та договірного обсягу постачання природного газу за січень -2 березень 2016 року.

Проте відповідач не належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за Договором та оплатив вартість природного газу частково на суму 505 813,76 грн. (докази сплати містяться в матеріалах справи), внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 624 234,57 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач повністю не розрахувався з позивачем за поставлений товар, останній був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З врахуванням викладеного, беручи до уваги п. 4.6. Договору обов'язок відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем природного газу повинен бути виконаний на умовах щомісячної/щодекадної 100 % попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 2 до Договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду, а у випадку недоплати споживачем вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період - не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Доказів на підтвердження оплати вартості поставленого природного газу в повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 624 234,57 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 149 497,81 грн. пені, 43 696,42 грн. штрафу, 46 141,60 грн. грн. суми інфляційних втрат та 21 784,70 грн. 5 % річних.

Судом встановлено, що відповідач у передбачений Договором строк свого обов'язку по оплаті вартості природного газу не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2.2. Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, споживач сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 5 % річних за весь час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення оплати понад двадцять календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості.

Судом перевірено наведений у позовних матеріалах розрахунок пені та встановлено, що позивачем в порушення вище вказаних норм чинного законодавства України нараховано пеню не за кожним актом прийому-передачі, а на всю суму заборгованості та за більший період, а тому судом здійснено власний розрахунок пені.

За таких обставин, за порушення строків оплати вартості природного газу, сума пені становить:

- за актом прийому-передачі № КЕ000001615 від 10.01.2016р.

1 219,31 грн. = 84 289,78 грн. * 44% (подвійна облікова ставка НБУ) * 12 (період прострочення з 21.02.2016р. по 03.03.2016р.) : 365;

511,25 грн. = 70 684,00 грн. (вартість газу з урахуванням часткової оплати газу відповідачем) * 44% (подвійна облікова ставка НБУ) * 6 (період прострочення з 04.03.2016р. по 09.03.2016р.) : 365;

106,51 грн. = 44 178,00 грн. (вартість газу з урахуванням часткової оплати газу відповідачем) * 44% (подвійна облікова ставка НБУ) * 2 (період прострочення з 10.03.2016р. по 11.03.2016р.) : 365;

- за актом прийому-передачі № КЕ000001621 від 31.01.2016р.

21 323,18 грн. = 289 976,18 грн. * 44% (подвійна облікова ставка НБУ) * 61 (період прострочення з 21.02.2016р. по 21.04.2016р.) : 365;

12 234,61 грн. = 289 976,18 грн. * 38% (подвійна облікова ставка НБУ) * 35 (період прострочення з 22.04.2016р. по 26.05.2016р.) : 365;

8 008,11 грн. = 289 976,18 грн. * 36% (подвійна облікова ставка НБУ) * 28 (період прострочення з 27.05.2016р. по 23.06.2016р.) : 365;

9 175,96 грн. = 289 976,18 грн. * 33% (подвійна облікова ставка НБУ) * 35 (період прострочення з 24.06.2016р. по 28.07.2016р.) : 365;

5 910,75 грн. = 289 976,18 грн. * 31% (подвійна облікова ставка НБУ) * 24 (період прострочення з 29.07.2016р. по 21.08.2016р. з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України) : 365;

- за актом прийому-передачі № КЕ000003609 від 29.02.2016р.

7 336,10 грн. = 190 175,90 грн. * 44% (подвійна облікова ставка НБУ) * 32 (період прострочення з 21.03.2016р. по 21.04.2016р.) : 365;

6 929,70 грн. = 190 175,90 грн. * 38% (подвійна облікова ставка НБУ) * 35 (період прострочення з 22.04.2016р. по 26.05.2016р.) : 365;

5 251,98 грн. = 190 175,90 грн. * 36% (подвійна облікова ставка НБУ) * 28 (період прострочення з 27.05.2016р. по 23.06.2016р.) : 365;

6 017,89 грн. = 190 175,90 грн. * 33% (подвійна облікова ставка НБУ) * 35 (період прострочення з 24.06.2016р. по 28.07.2016р.) : 365;

7 914,44 грн. = 190 175,90 грн. * 31% (подвійна облікова ставка НБУ) * 49 (період прострочення з 29.07.2016р. по 15.09.2016р.) : 365;

625,23 грн. = 190 175,90 грн. * 30% (подвійна облікова ставка НБУ) * 4 (період прострочення з 16.09.2016р. по 19.09.2016р. з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України) : 365;

- за актом прийому-передачі № КЕ000005390 від 31.03.2016р.

173,69 грн. = 144 082,49 грн. * 44% (подвійна облікова ставка НБУ) * 1 (період прострочення за 21.04.2016р.) : 365;

5 250,13 грн. = 144 082,49 грн. * 38% (подвійна облікова ставка НБУ) * 35 (період прострочення з 22.04.2016р. по 26.05.2016р.) : 365;

3 979,04 грн. = 144 082,49 грн. * 36% (подвійна облікова ставка НБУ) * 28 (період прострочення з 27.05.2016р. по 23.06.2016р.) : 365;

4 559,32 грн. = 144 082,49 грн. * 33% (подвійна облікова ставка НБУ) * 35 (період прострочення з 24.06.2016р. по 28.07.2016р.) : 365;

5 996,20 грн. = 144 082,49 грн. * 31% (подвійна облікова ставка НБУ) * 49 (період прострочення з 29.07.2016р. по 15.09.2016р.) : 365;

4 144,84 грн. = 144 082,49 грн. * 30% (подвійна облікова ставка НБУ) * 35 (період прострочення з 16.09.2016р. по 20.10.2016р. з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України) : 365.

З урахуванням викладеного, за розрахунком суду обґрунтованою є сума пені в розмірі 116 668,24 грн.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При застосуванні п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та зменшення розміру пені, суд виходить з того, що відповідачем у справі є заклад освіти, науки і культури в Україні, який провадить освітню, науково-дослідну, науково-інноваційну, навчально-виробничу та інформаційно-консультаційну діяльність та відповідно до п. 4.7. Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Крім того, в п. 4.8. Договору сторони домовились, що у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати вартості послуг з постачання газу за взаємною згодою укласти графік погашення заборгованості, який оформляється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

При цьому, сторонами не надано доказів (укладених угод) щодо реструктуризації наявної у відповідача заборгованості з оплати вартості природного газу.

Суд також бере до уваги незначний період прострочення виконання зобов'язання та часткову оплату наявної заборгованості відповідачем попри обмеженість фінансування.

За таких обставин, суд вважає за можливе скористатися правом, передбаченим статтею 83 ГПК України та зменшити розмір пені на 50%, тобто до суми 58 334,12 грн.

До аналогічних висновків приходив Вищий господарський суд України у постановах від 09.12.2015 №910/10082/15 та від 19.10.2016 №910/1611/16.

Щодо стягнення з відповідача суми штрафу, передбаченого п. 6.2.2. Договору, розмір якого за розрахунком позивача становить 43 696,42 грн., суд відзначає наступне.

Як було зазначено вище, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17 грудня 2013 року застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15 викладена правова позиція щодо одночасного застосування пені та штрафу.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами Договору, а саме пунктом 6.2.2. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той же час, у тому ж пункті договору сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення оплати понад двадцять календарних днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Позивачем розрахунок штрафу здійснюється на загальну суму боргу, на яку, враховуючи часткові сплати відповідачем, надані послуг з газопостачання за договором, було також здійснено нарахування пені, зважаючи на дати коли кошти мали бути сплачені відповідачем та коли вони були реально останнім перераховані на рахунок постачальника.

Таким чином, в даному випадку має місце притягнення до одного і того ж виду відповідальності за одне й теж порушення, що суперечить приписам чинного законодавства України, а тому суд, в даному випадку, дійшов до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог у цій частині та відмовляє в стягненні з відповідача суми штрафу в розмірі 43 696,42 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

За змістом п. п. 6.2.2. Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, споживач сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції 5 % річних за весь час прострочення.

Перевіривши наведені в позовних матеріалах розрахунки інфляційних втрат та відсотків річних, встановлено, що позивачем в порушення вище вказаних норм чинного законодавства України, здійснено такі нарахування не за кожним актом прийому-передачі, а на всю суму заборгованості, а тому судом здійснено власні розрахунки суми інфляційних втрат та відсотків річних.

За розрахунком суду, сума інфляційних втрат становить:

- за актом прийому-передачі № КЕ000001621 від 31.01.2016р.

25 662,49 грн. = 289 976,18 грн. * 101,0% * 103,5% * 100,1% * 99,8% * 99,9% * 99,7% * 101,8% * 102,8% - 289 976,18 грн.;

- за актом прийому-передачі № КЕ000003609 від 29.02.2016р.

14 780,74 грн. = 190 175,90 грн. * 103,5% * 100,1% * 99,8% * 99,9% * 99,7% * 101,8% * 102,8% - 190 175,90 грн.;

- за актом прийому-передачі № КЕ000005390 від 31.03.2016р.

5 947,25 грн. = 144 082,49 грн. * 100,1% * 99,8% * 99,9% * 99,7% * 101,8% * 102,8% - 144 082,49 грн.

З урахуванням викладеного, загальна сума інфляційних втрат складає 46 390,48 грн., проте з огляду на заявлені позивачем вимоги в прохальній частині позовної заяви та за відсутності письмового клопотання про можливість суду виходити за межі позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України) з відповідача має бути стягнуто суму інфляційних втрат в розмірі 46 141,60 грн.

За розрахунком суду, сума відсотків річних становить:

- за актом прийому-передачі № КЕ000001615 від 10.01.2016р.

138,56 грн. = 84 289,78 грн. * 5% * 12 (період прострочення з 21.02.2016р. по 03.03.2016р.) : 365;

58,09 грн. = 70 684,00 грн. (вартість газу з урахуванням часткової оплати газу відповідачем) * 5% * 6 (період прострочення з 04.03.2016р. по 09.03.2016р.) : 365;

12,10 грн. = 44 178,00 грн. (вартість газу з урахуванням часткової оплати газу відповідачем) * 5% * 2 (період прострочення з 10.03.2016р. по 11.03.2016р.) : 365;

- за актом прийому-передачі № КЕ000001621 від 31.01.2016р.

10 923,76 грн. = 289 976,18 грн. * 5% * 275 (період прострочення з 21.02.2016р. по 21.11.2016р.) : 365;

- за актом прийому-передачі № КЕ000003609 від 29.02.2016р.

6 408,67 грн. = 190 175,90 грн. * 5% * 246 (період прострочення з 21.03.2016р. по 21.11.2016р.) : 365;

- за актом прийому-передачі № КЕ000005390 від 31.03.2016р.

4 243,52 грн. = 144 082,49 грн. * 5% * 215 (період прострочення з 21.04.2016р. по 21.11.2016р.) : 365.

Таким чином, за прострочення оплати вартості природного газу, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума відсотків річних в розмірі 21 784,70 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/21403/16 підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 624 234,57 грн., пеня в розмірі 58 334,12 грн. сума інфляційних втрат в розмірі 46 141,60 грн. та 5 % річних в розмірі 21 784,70 грн.

Судовий збір у розмірі 12 132,43 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням того, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

При цьому, судом також враховано, що згідно з ч. 4 п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Національного університету біоресурсів і природокористування України (, адреса: 03041, м. Київ, вул. Героїв Оборони, буд. 15) на користь Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" (, адреса: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 4, літ. «Б») 624 234,57 грн. (шістсот двадцять чотири тисячі двісті тридцять чотири гривні 57 коп.) суми основного боргу, 58 334,12 грн. (п'ятдесят вісім тисяч триста тридцять чотири гривні 12 коп.) пені, 46 141,60 грн. (сорок шість тисяч сто сорок одну гривню 60 коп.) інфляційних втрат, 21 784,70 грн. (двадцять одну тисячу сімсот вісімдесят чотири гривні 70 коп.) 5 % річних та 12 132,43 грн. (дванадцять тисяч сто тридцять дві гривні 43 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.12.2016р.

Суддя С.М. Морозов