РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Справа №10/46/2011/5003

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

заявника - не з'явився

боржника - не з'явився

кредитори - не з'явились

арбітражного керуючого - ОСОБА_1 (посвідчення №4 від 01.02.2013 р.)

інші учасники - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу кредитора ПАТ КБ "ПриватБанк" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року у справі №10/46/2011/5003 (суддя Міліціанов Р.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукровий комбінат"

про визнання банкрутом

Судом розяснено арбітражному керуючому ОСОБА_1 права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2016 року, ухвалою господарського суду Житомирської області, зокрема, було частково задоволено заяву арбітражного керуючого (ліквідатора ТОВ "Цукровий комбінат") ОСОБА_1 від 04 липня 2016 року і стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 суму основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Цукровий комбінат" за період з 26 грудня 2013 року по 16 березня 2016 року у розмірі 241129,03 грн.

ПАТ КБ "ПриватБанк", не погоджуючись з прийнятим рішенням, просить ухвалу скасувати в частині задоволення заяви арбітражного керуючого ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ КБ "ПриватБанк" на її користь суми основної грошової винагороди під час виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Цукровий комбінат" з 26 грудня 2013 року по 16 березня 2016 року у розмірі 241129,03 грн. та прийняти у цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні даної заяви, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство не здійснювалась за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних в результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника, крім коштів, одержаних від продажу заставного майна, які у повному обсязі спрямовуються на погашення вимог заставного кредитора.

Вважає, що суд першої інстанції, в порушення ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" безпідставно поклав всі витрати ліквідаційної процедури на одного заставного кредитора - ПАТ КБ "ПриватБанк" - за рахунок продажу заставного майна.

Крім того, зазначив, що ліквідаційна процедура триває близько 2,5 років і безпідставно затягувалася самим ліквідатором, так, останні відкриті торги (аукціон) з продажу майна банкрута відбулися 27 січня 2016 року, однак, до сьогодні ліквідатором, в порушення ст. 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", не поданий до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс.

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дану ухвалу такою, що прийнята у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки право забезпеченого кредитора на першочергове задоволення вимог не має повністю абсолютного характеру, а має реалізовуватись з дотриманням прав інших учасників провадження у справі про банкрутство, а тому до складу витрат, котрі мають бути відшкодовані за рахунок грошових коштів, отриманих від реалізації заставного майна, також, відноситься оплата праці ліквідатора, а відсутність чіткого нормативного регулювання у законі питання оплати праці ліквідатора за рахунок коштів кредиторів не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оплату праці.

Також, вказує на те, що більшість майнових активів підприємства-банкрута були предметом застави ПАТ КБ "ПриватБанк", вартість яких складала 99,43% від загальної вартості цілісного майнового комплексу ТОВ "Цукровий комбінат", з огляду на що, кошти, отримані від продажу майна банкрута, які є єдиним джерелом відшкодування витрат у цій справі, були спрямовані на задоволення вимог заставного кредитора та перебувають саме у ПАТ КБ "ПриватБанк", іншим кредиторам погашення вимог не проводилось, а іншого майна у підприємства-банкрута немає.

Таким чином, вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що оскільки виплата грошової винагороди арбітражного керуючого здійснюється за рахунок коштів, отриманих від продажу майна, то виплату основної грошової винагороди арбітражного керуючого повинно бути здійснено тим кредитором, чиї вимоги задоволено за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника.

21 листопада 2016 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 01 грудня 2016 року.

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу і просить відмовити в її задоволенні, а ухвалу господарського суду Вінницької області залишити без змін. Також зазначила, що затягування ліквідаційної процедури на яке вказує апелянт відбулось саме по вині ПАТ "КБ "Приватбанк".

В день судового розгляду, на адресу суду надійшло клопотання апелянта про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із зайнятістю представника у інших судових засіданнях.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що банк клопотання про продовження розгляду апеляційної скарги не заявив, сторони по справі, заздалегідь, належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, що вказує про надання йому можливості скористатися наданими ст. 22 ГПК України правами на участь у судовому засіданні його представника, не перешкоджає перегляду справи за наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника відповідача, не задовольняючи його клопотання про відкладення судового розгляду на іншу дату.

Також, колегія зазначає, що ГПК не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це їх право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представників учасників провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів, заслухавши пояснення арбітражного керуючого ОСОБА_1, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

31 жовтня 2011 року, ухвалою господарського суду Вінницької області, у справі №10/46/2011/5003, було порушено провадження про банкрутство ТОВ "Цукровий комбінат".

08 жовтня 2013 року, ухвалою господарського суду Вінницької області розпорядником майна ТОВ "Цукровий комбінат" було призначено арбітражного керуючого Ґонту О.А.

26 грудня 2013 року, постановою господарського суду Вінницької області ТОВ "Цукровий комбінат" було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_1

07 травня 2014 року, ухвалою господарського суду Вінницької області було затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Цукровий комбінат" в ліквідаційній процедурі, зокрема, ПАТ КБ "ПриватБанк" з сумою вимог 1 203 156,40 грн. - основного боргу, 31334,21 - неустойки, які забезпечено заставою майна боржника згідно відповідних договорів застави. (т.2 а.с.25-48)

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 з 08 жовтня 2013 року по 26 грудня 2013 року виконувала повноваження розпорядника майна ТОВ "Цукровий комбінат", а з 26 грудня 2013 року - виконує повноваження ліквідатора товариства.

05 липня 2016 року, ліквідатор ТОВ "Цукровий комбінат" звернулась до господарського суду Вінницької області із заявою про стягнення з ПАТ КБ "ПриватБанк" на свою користь 255 967,74 грн. - основної грошової винагороди за період з 26 грудня 2013 року по 30 квітня 2016 року, яка за даний період складає 281 935, 48 грн., але з урахуванням того, що частина винагороди у розмірі 25 967,74 грн. виплачена, залишок заборгованості складає 255 967,74 грн.

26 жовтня 2016 року, ухвалою господарського суду Житомирської області, зокрема, було частково задоволено заяву арбітражного керуючого (ліквідатора ТОВ "Цукровий комбінат") ОСОБА_1 від 04 липня 2016 року і стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 суму основної грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Цукровий комбінат" за період з 26 грудня 2013 року по 16 березня 2016 року у розмірі 241 129,03 грн.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 41 ГПК України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону).

Згідно п.10 ч.1 ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом.

Частиною 2 ст. 8 Закону передбачено, що в апеляційному порядку, зокрема, можуть бути оскаржені усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених ГПК України та цим Законом.

19 січня 2013 року набрала чинності нова редакція Закону.

Згідно п.1 та абз.3 п.11 Прикінцевих та перехідних положень нової редакції Закону, його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом, а положення, що регулюють ліквідаційну процедуру, цього Закону застосовуються під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Враховуючи, що провадження у справі №10/46/2011/5003 про банкрутство ТОВ "Цукровий комбінат" було порушено ухвалою господарського суду Вінницької області від 31 жовтня 2011 року, але 26 грудня 2013 року постановою господарського суду Вінницької області боржника було визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, в зв'язку з чим застосуванню підлягають норми Закону у редакції чинній після 19 січня 2013 року.

Згідно з ч.1 ст. 41 Закону, ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 98 Закону, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Порядок сплати грошової винагороди арбітражного керуючого та відшкодування його витрат, понесених під час виконання повноважень у справі про банкрутство, визначено положеннями ст. 115 Закону.

Відповідно до ч.4 ст. 115 Закону, витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно ч.ч.1, 3-7 ст. 115 Закону, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора складається з основної та додаткової грошових винагород.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою господарського суду Вінницької області від 26 грудня 2013 року ліквідатором банкрута ТОВ "Цукровий комбінат" було призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1, яка також з 08 жовтня 2013 року виконувала обовязки розпорядником майна цього боржника.

Відповідно до ч.7 ст. 115 Закону, звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат доводиться кредиторам до відома та повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедури ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п'ять днів до закінчення ліквідаційної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Звіти арбітражного керуючого ОСОБА_1 про нарахування і виплату грошової винагороди за період з 26 грудня 2013 року по 30 квітня 2016 року періодично схвалювався комітетом кредиторів боржника.

19 травня 2016 року, ухвалою господарського суду Вінницької області, зокрема, було затверджено про оплату послуг арбітражного керуючого ОСОБА_1 у справі про банкрутство ТОВ "Цукровий комбінат" за період з 08 жовтня 2013 року по 25 грудня 2013 року (в процедурі розпорядження майном) на загальну суму 6 017,25 грн., а також затверджено звіт про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого ОСОБА_1 у справі за період з 26 грудня 2013 року по 30 квітня 2016 року (в ліквідаційній процедурі) на загальну суму 281 935,48 грн.

Дана ухвала господарського суду набрала законної сили, учасниками провадження про банкрутство ТОВ "Цукровий комбінат" не оскаржувалось, не була скасована.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках провадження у справі про банкрутство дії ліквідатор незаконними не визнавалися, отже посилання банку на те, що останнім якимось чином затягувався процес ліквідації боржника судом відхиляються, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про доведеність належного виконання ліквідатором покладених на неї обовязків.

Також, встановлено, що продаж останньої частини заставного майна з аукціону відбувся 27 січня 2016 року, грошові кошти в сумі 529 997,97 грн. від його реалізації були в повному обсязі перераховані на користь ПАТ КБ "Приватбанк", що кредитором не заперечується. Іншим кредиторам кошти від реалізації майнв боржника не перераховувались і не надходили.

Згідно ст. 42 Закону, майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує.

Водночас, кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Статтею 45 Закону визначено перелік витрат, котрі пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, і зокрема, у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому.

В силу ч.5 ст. 115 Закону про банкрутство, сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Оскільки, кредиторами не створено фонду авансування грошової винагороди, кошти одержані у результаті господарської діяльності у боржника відсутні, а ухвалою господарського суду Вінницької області від 19 травня 2016 року затверджено звіт про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого ОСОБА_1 за період з 26 грудня 2013 року по 30 квітня 2016 року на загальну суму 281 935,48 грн., господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що єдиним джерелом оплати послуг арбітражного керуючого є кошти, одержані від продажу майна боржника, які були перераховані на користь апелянта, як заставного кредитора. Однак, ця обставина не звільняє банк від обов'язку відшкодувати понесені у ліквідаційній процедурі витрати з оплати послуг арбітражного керуючого, визначені ухвалою господарського суду Вінницької області від 19 травня 2016 року.

Аналогічний висновок зроблено Вищим господарським судом України у справі №15/9-10 (постанова від 04 лютого 2015 року), згідно якого отримання коштів, від продажу заставного майна боржника, заставним кредитором, не звільняє останнього, в подальшому, від обов'язку оплати витрат на проведення ліквідаційної процедури за наявності відповідного судового рішення у справі про банкрутство, яким визначено джерела та порядок оплати таких витрат.

Оскільки, кошти, отримані від продажу майна банкрута, які є єдиним джерелом відшкодування витрат у даній справі, перебувають саме у ПАТ КБ "Приватбанк", іншим кредиторам погашення вимог не проводилось, то місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що виплату основної грошової винагороди арбітражного керуючого в розмірі 241 129,03 грн. повинно бути здійснено тим кредитором, чиї вимоги задоволено за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, а саме - заставним кредитором ПАТ КБ "Приватбанк".

Аналогічна позиція наведена у постановах Вищого господарського суду України (постанови у справах №12/120-Б-10, №11/Б-1267, №Б29/389-09).

Інші заперечення ПАТ КБ "Приватбанк", викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та обєктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування ухвали господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 41, 49, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Вінницької області від 26.10.16 р. у справі №10/46/2011/5003 залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 10/46/2011/5003 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.