ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа № 914/1926/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача (скаржника)- ОСОБА_2 (довіреність №13-909/15д);

відповідача - ОСОБА_3 (довіреність №01/34 від 16.09.2016),

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Мегабанк, вих. №80-01-2073 від 21.10.2016 (вх.№01-05/5080/16 від 27.10.2016)

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2016

у справі № 914/1926/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Мегабанк, м. Харків

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Іскра, м. Львів

про зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

21.07. 2016 ПАТ «Мегабанк» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ «Іскра» про зобовязання ПАТ Іскра передати в управління ПАТ Мегабанк нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Вулецька, 14, та яке є предметом іпотеки , а саме: будівлю парової котельні, що на плані позначена літерою Р-2, загальною площею 1 118,5 кв.м, реєстраційний номер 13069595 у реєстрі прав власності на нерухоме майно; будівлю водонагрійної котельні, що на плані позначена літерою П-2, загальною площею 2 083,3 кв.м, реєстраційний номер 13068906 у реєстрі прав власності на нерухоме майно; будівлю воднево-кисневої станції, що на плані позначена літерою М-2, загальною площею 1 065,2 кв.м, реєстраційний номер 13067251 у реєстрі прав власності на нерухоме майно; будівлю компресорної станції, що на плані позначена літерою Н-2, загальною площею 1 018,2 кв.м, реєстраційний номер 13068181 у реєстрі прав власності на нерухоме майно; та забезпечити безперешкодний доступ ПАТ Мегабанк до предмета іпотеки за іпотечним договором від 01.02.2011, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним номером №506.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що банком та ВАТ «Іскра», правонаступником якого є ПАТ «Іскра», укладений кредитний договір №01/2011 від 01.02.2011, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1 500 000дол. США строком до 31.01.2012. В подальшому до цього договору були внесені зміни шляхом укладення додаткових угод. Так, додатковою угодою від 31.03.2016 встановлено повернення кредитних коштів до 31.12.2016 та погоджено сторонами графік зменшення ліміту заборгованості. Для забезпечення виконання ПАТ «Іскра» своїх зобовязань за кредитним договором 01.02.2011 сторони уклали іпотечний договір. Відповідач порушив умови кредитного договору №01/2011 від 01.02.2011, зокрема, він несвоєчасно сплачує кошти. Станом на 01.06.2016 його заборгованість становить 1 574 053,13 дол. США та 396 664,76грн, з яких 1 520 638,22дол. США заборгованість по кредиту, 53 414,91дол. США заборгованість по процентах та 396 664,76грн штрафів. Позивач також вказує, що в порушення п.3.1.2 іпотечного договору відповідач з 03.07.2016 не застрахував іпотечне майно, що може унеможливити задоволення вимог позивача за рахунок іпотечного майна. Позивач зазначає, що 13.05.2016 на адресу ПАТ «Іскра» ним направлено вимогу вих.№80-01-885 щодо усунення порушень умов кредитного договору №01/2011 від 01.02.2011 та умов іпотечного договору від 01.02.2016, в якій позивач вимагав сплатити заборгованість за кредитним договором, а в разі невиконання- добровільно звільнити предмет іпотеки упродовж одного місяця з моменту отримання вимоги. Однак, відповідач заборгованості не погасив, предмет іпотеки не звільнив, у звязку з чим, вказує позивач, він вважає за необхідне звернутися до суду з вимогою до відповідача про передачу предмета іпотеки на період його реалізації в управління позивача на підставі п.3 ч.1 ст39 ЗУ « Про іпотеку».

06.09.2016 позивач подав суду першої інстанції клопотання про припинення провадження у справі №914/1926/16 на підставі п. 1-1 ст.80 ГПК України у звязку з тим, що 29.07.2016 сторони уклали додаткову угоду №22 до кредитного договору, якою внесли зміни до кредитного договору в частині розміру відсоткової ставки та визначили строк сплати процентів за березень-липень 2016 року - до 09.08.2016. В подальшому 09.08.2016 сторони уклали наступну додаткову угоду №23 до кредитного договору, якою встановили дату повернення кредиту у розмірі 1 591 793,91 дол.США до 31.12.2016 та змінили графік зменшення ліміту, а також встановили сплату процентів за користування кредитом у липні 2016 року у строк до 12.08.2016. Позивач зазначає, беручи до уваги те, що відповідач погасив заборгованість по нарахованих відсотках, а також сторонами врегульовано всі інші питання щодо виконання умов іпотечного договору, станом на поточну дату предмет спору відсутній. Відтак просить суд припинити провадження у справі та на підставі ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» повернути з державного бюджету, сплачений ним при поданні позову судовий збір в сумі 2 756,00грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.10.2016 у справі №914/1926/16 (суддя Петрашко М.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване положеннями ст.ст. 11, 572, 574, 575, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 174,345 ГК України, ст. ст. 1, 10, 34,39 ЗУ «Про іпотеку», п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, постановою Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

При відмові в задоволенні позову в частині передачі майна в управління суд першої інстанції виходив з того, що такий спосіб захисту прав іпотекодержателя як передача іпотечного майна в управління іпотекодержателя може бути застосований за умови наявності прийнятого рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, доказів прийняття позивачем чи судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки матеріали справи не містять. Також не містять будь-яких письмових повідомлень про дійсний намір отримати предмет іпотеки у власність чи продати його іншій особі. Вимога про усунення порушень є лише попередженням про можливе обрання одного із способів звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зобовязань за кредитним договором. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про забезпечення безперешкодного доступу до предмету іпотеки, суд виходив з того, що статтею 10 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя в будь-який час протягом строку дії іпотечного договору за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки. Проте, позивач не навів обгрунтованих підстав та не надав жодних доказів письмового повідомлення відповідача про намір перевірити предмет іпотеки, а також не подав доказів недопущення позивача до предмету іпотеки. При цьому суд відхилив клопотання позивача про припинення провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору, посилаючись на необгрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на неповне зясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення, провадження у справі припинити.

Скаржник посилається на ст. ст. 572, 589 ЦК України, ст.ст.7,12,33,34,35, 36,37 ЗУ «Про іпотеку» та зазначає, що у разі порушення основного зобовязання іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Скаржник вказує, що він вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя та стверджує, що законодавством не вимагається складання окремого документу, який передбачає прийняття такого рішення. Зазначає, що відповідачу було надіслане повідомлення від 13.05.2016 про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, після отримання відповідачем якого позивач набув право звернення на предмет іпотеки, та вчинив усі необхідні дії для позасудового звернення стягнення. Відтак вважає, що позовні вимоги були підставними та підлягали до задоволення. Поряд з тим, вважає, що на момент прийняття рішення був відсутній предмет спору, оскільки під час розгляду спору сторони уклали додаткові угоди №22 від 29.07.2016 та №23 від 09.08.2016 до кредитного договору, якими внесли зміни до кредитного договору в частині розміру відсоткової ставки,строків сплати процентів та строків повернення кредитних коштів і відповідач вжив заходів щодо погашення заборгованості. Посилаючись на відсутність заборгованості за кредитним договором та врегулювання сторонами інших умов договору на час вирішення спору, вказує, що підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відпали, тому предмет спору припинив існування в процесі розгляду справи. Відтак вважає, що суд першої інстанції мав припинити провадження у даній справі на підставі п.1-1ч.1 ст. 80 ГПК України.

В судовому засіданні 06.12.2016 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі припинити.

Представник відповідача заперечив проти доводів скаржника, надав усні пояснення, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 01.02.2011 ВАТ Іскра (іпотекодавець), правонаступником якого є ПАТІскра, та ПАТ Мегабанк (іпотекодержатель) уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований за №506.

Відповідно до п.1.1 договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобовязання за кредитним договором №01/2011 від 01.02.2011 та за будь-якими додатковими угодами до нього, укладеним іпотекодавцем та іпотекодержателем, згідно з умовами якого іпотекодержателем було надано іпотекодавцеві кредит у розмірі 1 500 000дол. США строком з 01.02.2011 до 31.01.2012 зі сплатою 9% річних. Договором забезпечується обтяження будь-якого збільшення основного зобовязання та процентів за ним.

Згідно з п.1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є наступне нерухоме майно:

- будівля парової котельні, що на плані позначена літерою Р-2, загальною площею 1 118,5 кв.м, реєстраційний номер 13069595 у реєстрі прав власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Вулецька, 14 (предмет іпотеки-1);

- будівля водонагрійної котельні, що на плані позначена літерою П-4, загальною площею 2 083,3 кв.м, реєстраційний номер 13068906 у реєстрі прав власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Вулецька, 14 (предмет іпотеки-2);

- будівля воднево-кисневої станції, що на плані позначена літерою М-2, загальною площею 1 065,2 кв.м, реєстраційний номер 13067251 у реєстрі прав власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Вулецька, 14 (предмет іпотеки-3);

- будівля компресорної станції, що на плані позначена літерою Н-2, загальною площею 1 018,2 кв.м, реєстраційний номер 13068181 у реєстрі прав власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Вулецька, 14 (предмет іпотеки-4);

- будівля виробнича механо-штампувального цеху, що на плані позначена літерою Ц-2, загальною площею 3 058,3 кв.м та будівля заготівельної дільниці, що на плані позначена літерою Ч-1, загальною площею 437,8 кв.м, реєстраційний номер 10086697 у реєстрі прав власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Заводська, 31 (предмет іпотеки-5).

Загальна вартість предмету іпотеки становить 13 694 000грн (п.1.4).

Відповідно до п.3.1.2 договору іпотекодавець зобовязується застрахувати предмет іпотеки на користь іпотекодержателя на строк дії основного зобовязання на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування та надати докази страхування іпотекодержателю у строк не пізніше 5 днів після набрання чинності договором.

У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чиним законодавством України (п.5.1).

Відповідно до п.5.2.1 договору іпотекодержатель має право при зверненні стягнення на предмет іпотеки отримати на праві власності предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання або від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством, для чого отримувати всі необхідні документи в БТІ (довідки, витяги, тощо).

Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів, доходів, забезпечення належного господарського використання предмету іпотеки згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період його реалізації (п.6.5).

В подальшому у 2012-2016 роках сторони уклали ряд договорів про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 01.02.2011, якими внесли зміни до п.1.1 договору та встановили виконання яких саме зобовязань іпотекодавця за кредитним договором №01/2011 від 01.02.2011( щодо суми кредиту, строку, на який він наданий, та розміру процентної ставки за користування кредитними коштами) забезпечує договір іпотеки.

Так, договором від 03.02.2016 передбачено забезпечення договором іпотеки виконання зобовязань іпотекодавцем за кредитним договором №01/2011 від 01.02.2011 щодо кредиту у розмірі 1 435 768,35дол. США, наданого на строк з 01.02.2011 до 31.12.2016, зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 14% річних.

Крім того, договором від 30.04.2015були внесені зміни до п.1.4 іпотечного договору від 01.02.2011 та встановлено вартість предмета іпотеки в сумі 12 390 158,00грн.

16.05.2016 позивач надіслав відповідачу повідомлення (вимогу) №80-01-885 від 13.05.2016 про порушення умов кредитного договору №01/2011 від 01.02.2011 та умов іпотечного договору від 01.02.2011, в якій вказав, зокрема, про несплату відповідачем процентів за користування кредитом у березні-квітні 2016 року, погіршення фінансового становища відповідача та вимагав у строк до 23.05.2016 сплатити 1 520 638,22 дол. США заборгованості за кредитом, 35 082,77дол. США процентів, 8 841,23грн 1% штрафу від суми несвоєчасно сплачених процентів, 383 214,57грн 1% штрафу від суми несвоєчасно сплаченого кредиту.

У повідомленні (вимозі) також зазначено, що при незадоволенні цієї вимоги у вказаний строк, банк буде змушений звернутися до суду з позовом про відновлення порушеного права та/або здійснити заходи щодо стягнення заборгованості за рахунок забезпечення.

Вказану вимогу відповідач отримав 19.05.2016 згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення.

29.07.2016 ПАТ «Мегабанк» (кредитодавець) та ПАТ «Іскра»(позичальник) уклали додаткову угоду №22 до кредитного договору №01/2011 від 01.02.2011, якою внесли зміни до договору та виклали п.1.1 кредитного договору в наступній редакції: «Кредитодавець надає грошові кошти (відкриває відновлювальну кредитну лінію) позичальнику у розмірі 1 520 638,22 дол. США в строк з 01.02.2011 до 31.12.2016 на поповнення обігових коштів та погашення кредиторської заборгованості, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором, в наступному порядку: з 01.07.2016 процентна ставка діє у розмірі 6%річних; з 01.10.2016 процентна ставка діє у розмірі 14% річних».

Крім того, сторони змінили п.5.2 договору, яким передбачили, що сплата процентів за користування кредитом у березні липні 2016 року здійснюється в строк до 09.08.2016.

09.08.2016 сторони уклали додаткову угоду №23 до кредитного договору №01/2011 від 01.02.2011, якою змінили п.1.1 договору та встановили, що розмір кредиту, наданий позичальнику, становить 1 591 793,92 дол. США. Крім того, сторони встановили новий графік зменшення ліміту кредитної лінії, а саме: до 31.10.2016 сума зменшення ліміту становить - 40 815,23 дол. США, розмір ліміту після зменшення 1 550 978,68 дол. США; до 30.11.2016 сума зменшення ліміту -40 815,23 дол. США, розмір ліміту після зменшення 1 510 163,45 дол. США; до 31.12.2016 сума зменшення ліміту - 1 510 163,45дол. США, розмір ліміту після зменшення 0,00 дол. США.

Пунктом 3 вказаної угоди сторони внесли зміни до п.5.2 договору, зокрема, встановили, що сплата позичальником процентів за користування кредитом у липні 2016 року здійснюється у строк до 12.08.2016.

З матеріалів справи вбачається та підтверджено позивачем, що на момент вирішення спору заборгованість відповідача за кредитним договором була відсутня.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею ст.33 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Матеріалами справи підтверджено, що для забезпечення виконання ПАТ «Іскра» своїх зобовязань за кредитним договором №01/2011 від 01.02.2011 сторони уклали іпотечний договір від 01.02.2011, пунктом п.5.1 якого встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Як вбачається з позовної заяви, позивач обгрунтовував позовні вимоги про передачу йому предмета іпотеки в управління та забезпечення безперешкодного доступу до предмета іпотеки неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним та іпотечним договорами та невиконанням відповідачем вимоги від 13.05.2016 щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів та штрафу.

Як на підставу позовної вимоги про передачу іпотечного майна в управління позивач посилався у позовній заяві на п.3 ч.1 ст. 39 ЗУ « Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЗУ « Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки (п.1); опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя (п.2); заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні (п.3).

Отже, необхідною умовою для передачі майна в управління згідно з названою нормою ( п.3 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку») є наявність судового рішення про задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено сторонами, позивач не звертався до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки і судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє. Відтак, предмет іпотеки не може бути переданий позивачу в управління на підставі п.3 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» .

В апеляційній скарзі позивач посилається, зокрема, на ст. ст.34,35 ЗУ «Про іпотеку» та вказує, що він надіслав відповідачу повідомлення( вимогу) від 13.05.2016 про усунення порушень та намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Стверджує, що після отримання відповідачем повідомлення (вимоги) та невиконання вимоги, позивач набув право звернення на предмет іпотеки та вчинив усі необхідні дії для позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом отримання предмета іпотеки у власність. При цьому зазначає, що законодавством не вимагається складання окремого документу при прийнятті рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 35 цього Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У повідомленні (вимозі) від 13.05.2016 № 80-01-885( надіслане відповідачу16.05.2016), на яке посилається скаржник, він вимагав усунути порушення та сплатити заборгованість за кредитом, погасити проценти, сплатити штраф у строк до 23.05.2016.

Отже, повідомлення (вимога) від 13.05.2016 не відповідає закону, оскільки строк усунення порушення, вказаний позивачем у повідомленні (вимозі), становить менше 30 днів. Воно не може бути доказом прийняття позивачем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, оскільки в силу ч.1 ст. 35 Закону іпотекодержатель вправі прийняти таке рішення лише у разі, якщо протягом встановленого строку (не менш ніж у 30-денний строк) вимога іпотекодержателя залишається без задоволення.

Згідно з п.5.2.1 договору іпотекодержатель має право при зверненні стягнення на предмет іпотеки отримати на праві власності предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання або від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством.

За умовами п.6.5 договору іпотеки після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів, доходів, забезпечення належного господарського використання предмету іпотеки згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період його реалізації.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, суду не подано рішення позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку чи будь-яких інших доказів, які б свідчили про прийняття такого рішення. Матеріали справи також не містять будь-яких письмових повідомлень про дійсний намір отримати предмет іпотеки у власність чи продати його іншій особі.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість вимоги про передачу майна в управління та відсутність підстав для її задоволення.

Статтею 10 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя в будь-який час протягом строку дії іпотечного договору за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки. Іпотекодавець зобов'язаний не перешкоджати реалізації цього права іпотекодержателем, надавати йому всі документи, необхідні для перевірки наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, а також негайно на вимогу іпотекодержателя забезпечити йому фізичний доступ до предмета іпотеки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заявляючи вимогу про забезпечення безперешкодного доступу до предмета іпотеки, позивач не навів обгрунтованих підстав та не надав жодних доказів письмового повідомлення відповідача про намір перевірити предмет іпотеки, також не подав доказів перешкоджання у доступі чи недопущення позивача до предмета іпотеки.

Крім того, після звернення з позовом до суду позивач уклав з відповідачем додаткові угоди №22 від 29.07.2016 та №23 від 09.08.2016 до кредитного договору, якими були внесені зміни до кредитного договору, зокрема, в частині строків сплати процентів та строків повернення кредитних коштів, і на момент вирішення спору була відсутня заборгованість за кредитним договором та були врегульовані сторонами інші питання, які були підставою позову.

За твердженнями скаржника, під час розгляду справи підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки відпали. Водночас, він стверджує, що в процесі розгляду справи предмет спору припинив існування, тому суд мав задоволити його клопотання та припинити провадження у справі на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору.

За змістом пунктів 4, 5 частини 2 ст. 54 ГПК України предмет спору це позовні вимоги, які заявлені до відповідача чи відповідачів; підстави позову - це обставини, на яких грунтуються позовні вимоги; докази, які підтверджують ці обставини, та законодавство, на підставі якого подається позов.

Відповідно до п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 розяснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК) у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань ( п.4.4).

Як зазначено вище, предметом даного спору є вимоги до відповідача, заявлені позивачем, про передачу йому предмета іпотеки в управління та забезпечення безперешкодного доступу до предмета іпотеки. Як на підставу цих вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобовязань за кредитним та іпотечним договорами та наявність заборгованості за кредитним договором.

Отже, укладення сторонами під час розгляду справи додаткових угод №22 від 29.07.2016 та №23 від 09.08.2016 до кредитного договору та погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором стосуються підстав позову, а не його предмета. Врегулювання сторонами під час розгляду справи обставин, на які посилається позивач, може свідчити про те, що на момент вирішення спору припинили існування підстави позову, а не його предмет.

Відтак не було жодних правових підстав для припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Водночас, укладення сторонами під час розгляду справи додаткових угод №22 від 29.07.2016 та №23 від 09.08.2016 до кредитного договору та погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором не свідчить про обгрунтованість позовних вимог.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення суду про відмову у задоволенні позову правомірним.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2016 у справі №914/1926/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 09.12.2016.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О. В. Зварич

Суддя О. С. Скрипчук