КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2016 р. Справа№ 910/1405/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Доманської М.Л.

за участю секретаря судового засідання Карпюк О.С.,

представника заявника - Колісника О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.02.2016

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд"

до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортних засобів

в межах справи № 910/1405/14 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 у справі № 910/1405/14 відмовлено повністю з задоволенні заяви ліквідатора банкрута про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортних засобів від 06.08.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України"

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ліквідатор банкрута звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.02.2016, прийняти нове рішення, яким заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортних засобів задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу, розгляд справи призначено на 25.10.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 15.11.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 розгляд справи № 910/1405/14 відкладено на 24.11.2016.

Банкрут та ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не скористались процесуальним правом на участь у судовому засіданні свого представника під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників банкрута та ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2013 між ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" (покупець) та ТОВ "Хліб Інвестбуд" (продавець) укладено договір купівлі-продажу транспортних засобів (далі - Договір).

Згідно п. 1.1 Договору сторони узгодили, що продавець зобов'язується продати, а покупець зобов'язується купити та оплатити вартість транспортних засобів (далі - товар). Характеристика товару, а саме: марки автомобілів, реєстраційні номери, тип транспортного засобу, рік випуску, номери двигунів, вказана у додатку №1 до цього Договору, який є невід'ємною частиною.

За умовами п. 1.2 Договору товар належить продавцю на підставі свідоцтв про реєстрацію ТЗ: ААС82988, САК086182, ААС822241, ААС822233.

Відповідно до п. 1.3 Договору право власності у покупця на товар підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно п. 2.4 Договору продавець та покупець підтверджують, що на день підписання цього договору товар знаходиться у технічному стані, що дозволяє його використання за цільовим призначенням.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що вартість товару становить 427 662,50 грн.

Покупець оплачує продавцю вартість товару в наступному порядку: суму у розмірі 427 662,50 грн. покупець сплачує після державної реєстрації права власності на товар на покупця (п. 3.2 Договору).

Згідно п. 3.3 Договору всі платежі за товар здійснюються в національній валюті України у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок продавця.

Вважаючи, що укладений договір купівлі-продажу був вчинений за цінами, які є значно нижчими за ринкові, а за наявності судового рішення про стягнення з боржника значної заборгованості, вбачається його укладення з метою виведення активів товариства та ухилення від погашення заборгованості перед кредиторами, що спричинило в подальшому порушення даної справи про банкрутство, ліквідатор Товариством з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" звернувся із заявою про визнання оспорюваного договору недійсним відповідно до ст. 20 Закону про банкрутство. При цьому ліквідатор зазначив, що оспорюваний договір був укладений протягом року, що передував порушенню справи про банкрутство боржника.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні заяви ліквідатора, зробив висновок про недоведеність боржником фактичних обставин щодо укладення договору за цінами значно нижчими за ринкові та відсутність підстав для визнання недійсним правочину у зв'язку з невиконанням покупцем зобов'язань з оплати (безоплатного відчуження боржником) придбаного товару.

Проте, з таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки його зроблено без належного з'ясування всіх обставин справи в їх сукупності, які підлягали перевірці при вирішенні питання про наявність або відсутність підстав для визнання оспорюваної угоди недійсною.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку;

боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Тобто, визнання недійсними правочинів (договорів) може мати місце у випадках відчуження боржником безоплатно майна, прийняття боржником на себе зобов'язань без необхідних дій майнового характеру іншої сторони, прийняття на себе заставних зобов'язань на забезпечення виконання грошових вимог.

Під майновими діями боржника слід розуміти виконання боржником зобов'язань за вже укладеним до початку відповідного року правочином (договором) на шкоду власним інтересам або інтересам інших кредиторів. Наведене стосується, зокрема виконання зобов'язання раніше встановленого строку (терміну), відмови від власних майнових вимог, сплати коштів кредитору або прийняття майна в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна тощо.

Статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов оспорюваного договору, боржник відчужив на користь ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" чотири автомобілі загальною вартістю 356 385,42 грн. без ПДВ, сума з ПДВ 427 662,50 грн.:

- Skoda Octavia A5 Ambiente 1.6, рік випуску 2011 за 69 825,00 грн.;

- Superb Elegance 1.8 рік випуску 2011 за 124 875,00 грн.;

- Skoda Octavia A5 Elegance 1.6 за 78 310,42 грн.;

- Skoda Octavia A5 Elegance 1.8 за 83 375,00 грн., про що свідчить Додаток № 1 до договору № 447 купівлі-продажу транспортних засобів від 06.08.2013, підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств.

При цьому, фактичні обставини щодо передачі боржником вказаних вище транспортних засобів у власність ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" останнє не заперечує.

Докази на підтвердження оплати придбаного товару в розмірі та порядку, передбаченому п.п. 3.1 - 3.3 Договору ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" не надало.

Разом з тим, за умовами угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.03.2014, сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 770 926,83 грн.

До вказаних однорідних вимог також увійшла дебіторська заборгованість боржника за договором купівлі-продажу транспортних засобів від 06.08.2013 в сумі 427 662,50 грн.

Втім, на думку колегії суддів, дії сторін щодо зарахування зустрічних однорідних вимог не можуть свідчити про виконання обов'язку ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" з оплати за придбаний товар за умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження існування кредиторської заборгованості боржника, яка була предметом угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.03.2014, у зв'язку з чим слід дійти висновку про безоплатне здійснення відчуження майна боржником за оспорюваний правочином.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Державний Ощадний банк України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" 390 025 003,87 грн. та 248 091,17 доларів США.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2013 у справі 910/8227/13 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" 380 124 654,14 грн. заборгованості за кредитом; 5 967 725,46 грн. заборгованості за процентами; 202 292,51 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів; 16 322 614,42 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту; 213,03 грн. пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; 3 387 539,83 грн. 3% річних, 6 000,00 грн. заборгованості за комісійною винагородою за обслуговування кредиту; 386 214,88 грн. інфляційних втрат, 245 980,31 доларів США, що в еквіваленті складає 1 965 545,12 грн. заборгованість за процентами, 10 247,30 доларів США, що в еквіваленті складає 81 906,67 грн., 2 102,01 долари США, що в еквіваленті становить 16 801,37 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 68 820,00 грн. судового збору.

31.01.2014 у Господарському суду міста Києва було зареєстровано заяву Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд".

19.03.2014 за вказаною заявою ухвалою Господарського суду міста Києва було порушено провадження у справі № 910/1405/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд", визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в загальному розмірі 408 536 417,43 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд".

В подальшому постановою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд"; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Вершиніна Андрія Олександровича.

За визначенням статті 1 Закону про банкрутство неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності

Відповідно до ч. 3 статті 10 Закону про банкрутство справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

З огляду на зазначені вище норми законодавства, ознаками неплатоспроможності боржника є: а) грошові вимоги кредитора, які повинні складати 300 мінімальних розмірів заробітної плати; б) вимоги мають бути безспірними; в) такі вимоги повинні бути не задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Тобто, станом на час укладення оспорюваного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" вже мало ознаки неплатоспроможності з огляду на існування безспірної кредиторської заборгованості понад 400 млн. грн., проте відчужило основні засоби у вигляді транспортних засобів на суму понад 400 тис. грн.

При цьому, до дня порушення провадження у справі про банкрутство боржник не вчиняв будь-яких дій з отримання дебіторської заборгованості від покупця (ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України") за продані транспортні засоби на підставі оспорюваного правочину.

Врегулювання такої заборгованості відбулось лише після звернення ініціюючого кредитора до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника та прийняття такої заяви ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2014 у справі № 910/1405/14 на підставі угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.03.2014.

Тобто, боржник здійснив безоплатне відчуження майна, оскільки ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" не перерахувало грошові кошти на виконання оспорюваного договору купівлі-продажу, а боржник не вчинив дій щодо отримання коштів та фактично прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони.

Вказані вище обставини справи, на думку колегії суддів, беззаперечно свідчать про виведення активів з метою ухилення від виконання судового рішення та погашення заборгованості перед кредитором (Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України").

Таким чином, враховуючи наявність обставин вчинення боржником правочину без відповідних майнових дій іншої сторони протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство на шкоду власним інтересам та, як наслідок, інтересам інших кредиторів, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортних засобів від 06.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи ліквідатора щодо вчинення оспорюваного правочину за цінами нижчими за ринкові, оскільки будь-які належні докази (як то звіт про незалежну оцінку майна) на підтвердження таких обставин в матеріалах справи відсутні.

Подана ліквідатором інформація з мережі Інтернет не може вважатись належним доказом визначення ринкової вартості транспортних засобів в порядку статті 34 ГПК України (обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування), оскільки не враховує поточний стан, комплектацію та інші технічні характеристики спірного рухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону про банкрутство у разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Разом з тим, частиною 2 статті 41 Закону про банкрутство на ліквідатора, серед іншого, покладений обов'язок вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Враховуючи, що матеріали справи не містять докази вжиття ліквідатором заходів з повернення відчужених за оспорюваним договором транспортних засобів, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви ліквідатора в частині скасування державної реєстрації транспортних засобів та зобов'язання ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" повернути в ліквідаційну масу транспортні засоби або відшкодувати їх вартість в сумі 427662,50 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для повного та об'єктивного вирішення спору, належної правової оцінки наявним у справі доказам не надав, що призвело до прийняття помилкового рішення про відмову в задоволенні заяви ліквідатора за наявності правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

З огляду на ст. 103 ГПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення від 29.02.2016 належить скасувати повністю, прийняти нове рішення про часткове задоволення заяви.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 4249,60 грн. належить покласти на ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" задовольнити.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 у справі № 910/1405/14 про відмову в задоволенні заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортних засобів від 06.08.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України".

3. Прийняти нове рішення.

4. Заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" арбітражного керуючого Вершиніна Андрія Олександровича задовольнити частково.

5. Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортних засобів від 06.08.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

6. В решті вимог заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" арбітражного керуючого Вершиніна Андрія Олександровича відмовити.

7. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (код 37243279) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" (код 33307354) 4249 (чотири тисячі двісті сорок дев'ять) грн. 60 коп. судових витрат.

8. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

М.Л. Доманська