Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" грудня 2016 р. Справа № 906/738/15.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Сікорської Н.А., розглянувши матеріали скарги №02/19/137/16 від 09.11.2016р. Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у справі :

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до: Комунального підприємства "Малинтеплоенерго"

про стягнення 6133988,39 грн.

за участю представника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області: ОСОБА_1, довіреність №14/3.3-15/636 від 26.07.2016.

ВСТАНОВИВ:

22.10.2015 на примусове виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 р. у справі № 906/738/15 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до КП "Малинтеплоенерго" господарським судом Житомирської області видано наказ про стягнення з Комунального підприємства "Малинтеплоенерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3735062,58грн. основного боргу; 174313,92 грн. пені; 217920,75 грн. 3% річних; 1112573,32 грн. інфляційних; 60766,18 грн. судового збору.

09.11.2016 на адресу господарського суду від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшла скарга на дії органу державної виконавчої служби, відповідно до якої скаржник (стягувач) просить:

- визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо винесення 04.10.2016 постанови ЄДРВП № 50064942 про повернення виконавчого документа стягувачу.

- визнати недійсною постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 від 04.10.2016 ЄДРВП № 50064942 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Суд своєю ухвалою від 10.11.2016 вищевказану скаргу прийняв до розгляду, розгляд скарги призначив на 21.11.2016.

Ухвалою від 21.11.2016 суд відклав розгляд скарги на 12.12.2016.

На день розгляду скарги стягувач та боржник повноважних представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, що вбачається з поштових повідомлень про вручення поштових відправлень ( а.с. 26-27 т. 2).

В обґрунтування скарги заявник вказує, що Законом України "Про виконавче провадження" та іншими нормативно-правовими актами не передбачено винесення постанови про повернення виконавчого документу у разі якщо коштів, які стягуються з боржника, недостатньо для задоволення вимог стягувачів, чи на підставі перебування виконавчого документа на виконанні тривалий період, а саме понад шість місяців.

Відповідно до ч.2 ст.121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Представник Управління ДВС ГТУ юстиції у Житомирській області в судовому засіданні заперечила проти скарги з підстав, викладених у відзиві (а.с. 28-30 т.2).

Заперечуючи проти скарги зазначила, що 04.10.2016 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" та роз'яснено стягувачу його право на повторне пред'явлення виконавчого документу для стягнення.

Пояснила, що підставою винесення даної постанови стало те, що коштів, які списуються з рахунків боржника недостатньо для задоволення вимог стягувача в повному обсязі, проведено лише часткове виконання рішення та виконавчий документ перебуває на виконання понад 6 місяців.

Враховуючи викладене представник Управління ДВС ГТУ юстиції у Житомирській області в задоволенні скарги просила відмовити.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, господарський суд дійшов висновку, що скарга на дії державного виконавця підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд зауважує, що при розгляді даної скарги суд керувався норми Закону України "Про виконавче провадження, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови від 04.10.2016.

Відповідно до ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 ст.116 ГПК України визначено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби та регламентує порядок і особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавці.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що 05.02.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на підставі заяви стягувача відкрито виконавче провадження на підставі наказу господарського суду Житомирської області №906/738/15 від 22.10.2015. про стягнення з КП "Малинтеплоенерго" 3735062,58 грн. основного боргу; 174313,92 грн. пені; 217920,75 3% річних; 1112573,32 грн. інфляційних та 60766,18 грн. судового збору (а.с. 36 т.2 зворотна сторона).

25.04.2016 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (а.с. 37 т.2 зворотна сторона).

14.07.2016 державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження (а.с. 38 т.2).

04.10.2016 з посиланням на недостатність коштів для задоволення вимог стягувачів, на підставі п. 2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації або фізичної особи.

Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Таким чином у п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" чітко визначено підстави для повернення виконавчого документу, серед яких відсутні такі підстави як недостатність коштів для задоволення вимог стягувача та факт перебування виконавчого документу на виконанні понад 6 місяців.

Підставою для повернення виконавчого документу на п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" може слугувати встановлений державним виконавцем в ході здійснення дій по виконанню виконавчого документу факт щодо відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

З доданих до матеріалів справи матеріалів виконавчого провадження вбачається, що виконавчі дії здійснювались, зокрема, проводились часткові стягнення на корить стягувача, що підтверджується на відповідними розпорядженнями та платіжним дорученням, що вказує на можливість проведення стягнення да даним виконавчим документом (а.с. 39-42 т.2).

Крім того суд зауважує, що державний виконавець дійшов невірного висновку про те, що виконавчий документ знаходиться на виконанні понад 6 місяців, оскільки відповідно до приписів ч.2 ст.30 ЗУ "Про виконавче провадження" строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження 14.07.2016 державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження за наказом № 906/738/15 виданого 22.10.2015 до зведеного виконавчого провадження № 35023383.

За таких обставин враховуючи норми ч.2 ст. 30 УК "Про виконавче провадження" 6-ти місячний строк, встановлений для проведення дій за виконавчим документом станом на день винесення оскаржуваної постанови ще не минув.

Встановлені в ході вирішення скарги обставини вказують на те , що державним виконавцем безпідставно винесено постанову від 04.10.2016 про повернення виконавчого документу стягувачу.

В п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому, господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може його зобов'язати здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи скаржника є правомірними, а дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області по винесенню постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві незаконними.

За наведених обставин, скарга ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства " Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задовольнити.

2. Визнати незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області по винесенню постанови від 04.10.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу.

3. Визнати недійсною постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 від 04.10.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Суддя ОСОБА_3

Друк:

1 - в справу

2 - стягувачу (рек.. з пов)

3 - боржнику (рек. )

4 - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (10014, м.Житомир, майдан Соборний) (рек. з пов.)