КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа№ 910/2825/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Ткаченка Б.О.

Сітайло Л.Г.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача Хасін І.Б. - дов. б/н від 04.01.2016

від третьої особи не з'явились

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Національного медичного університету

імені О.О. Богомольця

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.04.2016 (суддя Сівакова В.В.)

у справі № 910/2825/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України у м. Києві

про усунення перешкод в користуванні майном, стягнення 68073,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 позов задоволено частково. Зобов'язано Національний медичний університет імені О.О.Богомольця усунути перешкоди в користуванні частиною нежитлового приміщення, площею 4,0 кв. м., яке розмішене за адресою: АДРЕСА_1 на 1-му поверсі фармацевтичного корпусу будівлі, стягувач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_4. Стягнуто з Національного медичного університету імені О.О.Богомольця на користь Фізичної особи - підприємеця ОСОБА_4 1 378, 00 грн. витрат по сплаті судового збору, в іншій частині в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове про відмову в задоволенні позову, в решті рішення господарського суду залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що строк дії договору оренди № 4566 від 13.11.2009 закінчився 13.11.2015. МОЗ України, як орган управління державним майном, надало свою згоду на продовження строку його дії лише 04.12.2015, тобто через 21 день після закінчення строку дії договору, а сам договір про продовження строку дії договору оренди датований 14.12.2015. Відповідач вважає, що в даному випадку може йтися про укладення нового договору після 23.12.2015, а не продовження строку дії попереднього, оскільки продовження строку дії договору оренди державного майна через місяць після його закінчення, за відсутності станом на дату закінчення строку дії договору згоди органу управління державним майном на продовження строку та відсутності оцінки вартості майна є неправомірним. На думку відповідача, позивач не мав права користування майном, позивачем не подано жодних доказів на підтвердження факту перешкоджання йому в користуванні майном відповідачем або його представниками, не наведено посилань на будь-які факти пошкодження його майна відповідачем, не подано доказів понесення витрат тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/2825/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_8, судді: Майданевич А.Г., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О.Богомольця прийнято до провадження у визначеному складі суду та розгляд справи призначено на 04.07.2016.

В зв'язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, 01.07.2016 системою автоматичного розподілу проведено заміну цього судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя ОСОБА_8, судді: Іоннікова І.А., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О.Богомольця прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 в зв'язку з неявкою представника третьої особи розгляд справи відкладено на 03.08.2016.

В зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, 02.08.2016 системою автоматичного розподілу проведено заміну цього судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя ОСОБА_8, судді: Лобань О.І., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О.Богомольця прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В зв'язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. на лікарняному, 03.08.2016 системою автоматичного розподілу проведено заміну цього судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя ОСОБА_8, судді: Лобань О.І., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О.Богомольця прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 апеляційне провадження у справі № 910/2825/16 зупинено до вирішення справи № 910/6095/16 в Господарському суді міста Києва за позовом Національного медичного університету імені О.О. Богомольця до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву про визнання недійсним договору від 14.12.2015 № 4567/3, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Регіональним відділенням Фонду державного майна по м. Києву, про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4567 від 13.11.2009, зобов'язано Національний медичний університет імені О.О.Богомольця, Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4, Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву повідомити про результати розгляду справи № 910/6095/16.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 № 09-52/5558/16 в зв'язку з припиненням повноважень головуючого судді ОСОБА_8 та звільненням його у відставку, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2825/16, за наслідками якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Калатай Н.Ф., Чорногуз М.Г.

За даними бази діловодства спеціалізованого суду Господарським судом міста Києва прийнято рішення від 06.06.2016 у справі № 910/6095/16.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 прийнято до провадження справу № 910/2825/16, апеляційне провадження поновлено, розгляд справи призначено на 22.11.2016.

В зв'язку з участю суддів Калатай Н.Ф. та Чорногуза М.Г. у підготовці суддів апеляційних господарських судів в Національній школі суддів, 22.11.2016 системою автоматичного розподілу проведено заміну цих суддів й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Ткаченко Б.О., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О.Богомольця на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі № 910/2825/16 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 13.12.2016.

В судове засідання з'явився представник відповідача, представники позивача та третьої особи не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином (підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень), про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали. Присутній в судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти розгляду справи у відсутності представників позивача та третьої особи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки явка в судове засідання представників позивача та третьої особи обов'язковою не визнавалась, в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення ФОП ОСОБА_4 та Регіональне відділення Фонду державного майна України у м. Києві про дату, час та місце розгляду справи, неявка їх представників не перешкоджає розглядові апеляційної скарги по суті, тому апеляційний суд вважав за необхідне скаргу розглянути за відсутності представників позивача та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в ній, просив оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про зобов'язання усунути та не чинити перешкод в користуванні частиною нежитлового приміщення площею 4,0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 на 1-му поверсі фармацевтичного корпусу будівлі, а також стягнення з відповідача 49 424,77 грн. збитків та 30 000,00 грн. моральної шкоди (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що починаючи з 16.11.2015 і по сьогоднішній день відповідач чинить всілякі перешкоди в користування орендованим майном. Зокрема, в приміщенні, де знаходиться орендоване майно, балансоутримувачем якого є відповідач, невідомими особами вимкнено електропостачання до копіювальної техніки, чим унеможливлено здійснення позивачем своєї господарської діяльності й отримання доходу. На думку позивача, внаслідок перешкоджання в користуванні майном, відповідач завдав та продовжує завдавати позивачу збитки та моральну шкоду, які позивач просить стягнути в судовому порядку.

Об'єктом оренди на підставі п. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення), орендодавцями є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо нерухомого майна, що є державною власністю (ст. 5 Закону).

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму (ст. 765 ЦК України).

За приписами ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Договір найму(ч.1 ст.763 ЦК України) укладається на строк, встановлений договором.

Як встановлено матеріалами справи, 13.11.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавцем, третьою особою) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, яка змінила прізвище на ОСОБА_4 (орендарем, повивачем) було укладено договір оренди нерухомого майна,яке належить до державної власності № 4566 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлового приміщення (далі - майно) площею 4,00 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, на 1-му поверсі фармацевтичного корпусу будівлі, яке перебуває на балансі Національного медичного університету імені О.О.Богомольця (балансоутримувача) й вартість якого визначено згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 30.04.2009 в розмірі 37 000,00 грн.

За умовами п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення ксерокопіювальної техніки для надання копіювальних послуг.

Сторони погодили ( п. 2.1 Договору), що орендар вступає у строкове платне користування майном у зазначений Договором термін, але не раніше дати підписання сторонами Договору та акта прийому-передачі згаданого майна.

Відповідно до п.7.1 Договору орендодавець зобов'язаний передати орендарю в оренду майно згідно Договору за актом приймання-передачі, який підписується одночасно з Договором.

Пунктом 10.1 Договору сторони встановили, що Договір укладено строком на 2 (два) роки, він діє з 13.11.2009 до 13.11.2011 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (п. 10.4 Договору).

Як встановлено матеріалами справи, згідно акту прийому-передачі нерухомого майна від 13.11.2009, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно площею 4,00 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1. Крім цього, Договір було пролонговано до 13.11.2015 згідно з наявними в матеріалах справи листами третьої особи № 30-06/2412 від 15.03.2012, № 30-06/14009 від 11.12.2013, Договором № 4566/02 від 11.12.2013 про внесення змін до Договору.

В подальшому було погоджено продовження терміну дії Договору строком на 2 роки - до 13.11.2017, про що було поінформовано позивача листом № 30-06/12682 від 14.12.2015, а також 14.12.2015 було укладено Договір № 4566/03 про внесення змін до Договору, за умовами п.1 якого сторони погодили, що Договір продовжено строком на 2 роки - до 13.11.2017.

19.01.2016 між третьою особою та позивачем було укладено Договір № 4566/04 про внесення змін до Договору.

Відповідно до п.5.11 Договору орендар зобов'язаний здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна, протягом 15 робочих днів після підсипання Договору укласти з балансоутримувачем договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Як встановлено матеріалами справи, 13.11.2009 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 25-11/2009 про відшкодування балансоутримувачу витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - Договір № 25-11/2009), за умовами п. 1.1 якого відповідач зобов'язався забезпечувати обслуговування орендованого приміщення загальною площею 4,00 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

За умовами п. 5.4 Договору № 25-11/2009, він припиняє дію одночасно з закінченням терміну дії Договору, який укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та позивачем.

Так, спір у даній справі виник внаслідок того, що починаючи з 16.11.2015, за твердженнями позивача, відповідач чинить йому перешкоди в користуванні орендованим майном шляхом відключення електроенергії, спробою демонтажу майна позивача, яке знаходиться на орендованій площі, чим унеможливлює здійснення позивачем господарської діяльності та отримання прибутку.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Матеріалами прави встановлено відключення електроенергії для забезпечення потреб електроустановок - ксерокопіювальної техніки позивача, що підтверджується актом СВП «Київські електричні мережі» ПАТ «Київенерго» № 1150/1 від 18.11.2015, актом про технічну перевірку приладів обліку в електроустановках у ФОП ОСОБА_4 від 18.11.2015, висновком дільничного інспектора 4-го відділу поліції управління поліції в Шевченківському районі ГУНП в м. Києві лейтенанта поліції Савченко А.М. від 23.12.2015.

Рекомендованим листом з повідомленням про вручення 12.11.2015 позивач звертався до відповідача з вимогою № 11/11/15-3 від 11.11.2015 про припинення чинити перешкоди у користуванні орендованим майном, на що листом № 120/2-1964 від 20.11.2015 відповідач повідомив про припинення Договору в зв'язку із закінченням строку та обов'язок позивача повернути орендоване майно орендодавцеві.

Умовами п.2.1.1 Договору № 25-11/2009 на відповідача, як балансоутримувача, покладено обов'язок виконання всього комплексу робіт, пов'язаних з обслуговуванням й утриманням орендованого приміщення, та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності згідно чинного законодавства,

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України ).

Як зазначалось вище, кабель, яким електролічильник позивача має бути підключений до мереж живлення - відключений, такий лічильник відноситься до Головного розподільчого щита фармацевтичного корпусу, де позивач орендує майно.

Матеріалами справи одночасно встановлено, що лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києві № 30-06/12682 від 14.12.2015 про продовження терміну дії Договору 13.11.2017 було також надіслано й на адресу відповідача, відповідно останньому було відомо про продовження строку дії Договору, відтак доводи відповідача (апелянта) в цій частині не заслуговують на увагу.

Оскільки станом на день вирішення спору в суді першої інстанції перешкоди в користуванні майном, зокрема, відключення електроенергії, відповідачем не усунені, місцевий суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог про усунення перешкод у користування майном, які позивачем доведені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про відмову в позові в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкод в користуванні орендованим майном, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується факт вчинення таких перешкод саме відповідачем.

Посилання відповідача (апелянта) на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2016 у справі № 910/6095/16, яка набрала законної сили і є чинною, якою визнано недійсним Договір №4566/03 від 14.12.2015 про внесення змін до Договору, не заслуговує на увагу, оскільки згадану постанову у справі № 910/6095/16 винесено 12.10.2016, тоді як рішення у даній справі прийнято 07.04.2016, відповідно факт визнання судом недійсним Договору №4566/03 від 14.12.2015 про внесення змін до Договору не може бути підставою для скасування цілком обґрунтованого та законного рішення в даній справі.

Крім цього, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 53 936,77 грн. збитків (50 384,00 грн. неотриманого доходу + 3 552,77 грн. витрат по сплаті орендної плати та єдиного податку).

За приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками на підставі ч.2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

На підставі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення; при визначення неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою на підставі ст. 623 ЦК України для стягнення збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, (ст. 614 ЦК України) несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З огляду на положення ст. 224 ГК України, ст. 22, 611, 614, 623 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

У відповідності до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження наявної вини відповідача, що полягає у відключенні орендованих приміщень від електропостачання, як і на підтвердження понесення позивачем витрат в розмірі 53 936,77 грн. внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Таким чином, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та понесеними позивачем збитками в загальному розмірі 53 936,77 грн. саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання. Тому апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 53 936,77 грн. збитків (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), які, як вище згадувалось, недоведені належними та допустимими доказами, відтак не підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем заявлено вимога про стягнення з відповідача 30 000, 00 грн. моральної шкоди, яка мотивована тим, що неправомірною бездіяльністю відповідача позивачу була завдана моральна шкода - втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних страждань та переживань, що настали через дії відповідача. Моральна шкода полягала в тому, що неправомірною діяльністю відповідача було обмежено право користування позивачем орендованим майном та здійснення господарської діяльності.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлено положеннями ст. 1167 ЦК України, адже згідно ч. 1 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини останньої, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Особа на підставі ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до приписів чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань в зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків .

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (постанова пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про перенесення душевних страждань, приниження ділової репутації позивача або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням його ділової репутації, вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності позивача.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З огляду на наведене, факт ненадання позивачем доказів заподіяння (наявності) моральної шкоди та обґрунтувань в чому вона полягає, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000, 00 грн. як необґрунтовані не підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі № 910/2825/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/2825/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Б.О. Ткаченко

Л.Г. Сітайло