РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016Справа № 910/19294/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (далі - Компанія) до товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" (далі - Товариство) про стягнення 4 392,66 грн.,

за участі представників:

позивача: Морозової О.В. за довіреністю від 15 червня 2016 року № 342,

відповідача: Сергутіна В.А. за довіреністю від 31 березня 2016 року № 02/661-178,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2016 року Компанія звернулась до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 4 392,66 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року порушено провадження у справі № 910/19294/16 та її розгляд призначено судом на 24 листопада 2016 року.

7 листопада 2016 року до суду надійшов лист з Моторного (транспортного) страхового бюро України із запитуваною інформацією з єдиної централізованої бази даних щодо полісу АІ/0573051.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 8 грудня 2016 року.

Під час судового засідання 8 грудня 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, а саме щодо застосування коефіцієнту фізичного зносу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2014 року в Кіровоградській області у місті Новомиргороді на вулиці Сінельникова сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів, зокрема, відбулось зіткнення автомобіля "ВАЗ 21013", державний номерний знак В1467КД, яким керував ОСОБА_3, з автомобілем "КІА", державний номерний знак НОМЕР_1. Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем "ВАЗ 21013", державний номерний знак В1467КД, рухаючись заднім ходом не витримав безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з вищезазначеним автомобілем "КІА", чим порушив пункти 10.9 та 13.2 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль "КІА", державний номерний знак НОМЕР_1, (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є ОСОБА_4, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Пошкоджений транспортний засіб застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу від 14 липня 2014 року № 120.0648154.072 (далі - договір), страхувальником в якому є ОСОБА_4. Копія цього договору наявна в матеріалах справи.

Постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 5 грудня 2014 року в справі № 395/1686/14-п водія вищезазначеного автомобіля "ВАЗ 21013", ОСОБА_3, було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

З матеріалів справи вбачається, що 18 листопада 2014 року ОСОБА_4, як страхувальник, звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за вищезазначеним договором.

Судом встановлено, що страховий акт від 18 грудня 2014 року № 3507.206.14.01.01, а також розрахунок розміру страхового відшкодування складені позивачем на підставі калькуляції вартості відновлювального ремонту автомобіля від 12 грудня 2014 року (належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи).

Відповідно вказаного акту сума страхового відшкодування становить 7 378,00 грн. Зазначена сума сплачена позивачем страхувальнику шляхом її перерахування на рахунок СТО, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 22 грудня 2014 року № 29945.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Компанія, здійснивши виплату страхового відшкодування, набула права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015року №3-50гс15.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль "ВАЗ 21013", державний номерний знак В1467КД, застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АІ/0573051 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн.).

Отже, Товариство є особою, на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вказаного автомобіля "ВАЗ 21013" на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У зв'язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаним ДТП до позивача перейшло право вимоги на суму виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АІ/0573051 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду у розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до Компанії.

Судом встановлено, що відповідачем було сплачено на рахунок позивача суму страхового відшкодування, яка складає 2 475,34 грн. Даний факт був підтверджений представниками сторін у судовому засіданні. Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів, яка не перевищує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у межах ліміту відповідальності відповідача, за вирахуванням суми франшизи, а також суми, яка була добровільно сплачена відповідачем, тобто в розмірі 4 392,66 грн.

Відповідач суму страхового відшкодування на користь позивача не виплатив. Матеріали справи не місять доказів протилежного. Заперечення відповідача не беруться до уваги з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем надано суду відзив, в якому Товариство вказувало на наявність фізичного зносу транспортного засобу, а також зазначило, що, на його думку, в акті огляду автомобіля "КІА" від 18 листопада 2014 року зафіксовано пошкодження, які не мають відношення до ДТП, яка сталася 14 листопада 2014 року.

Проте відповідачем не було надану суду жодних доказів на підтвердження даних фактів. Оскільки відповідач у порядку вищезазначених приписів чинного законодавства не довів вказаних обставин, суд дійшов висновку про безпідставність таких заперечень. Крім того, твердження відповідача щодо необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку суми позовних вимог спростовуються висновком Верховного Суду України, викладеним в його постанові від 15 квітня 2015 року № 3-50 гс15, який в силу статті 111-18 ГПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При цьому суд також зауважує, що Компанія отримала право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не була зобов'язана звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, в якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2014 року (справа № 3-165гс14).

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії "Альфа-Гарант" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (02160, місто Київ, проспект Соборності, будинок 19, ідентифікаційний код 30968986) 4 392 (чотири тисячі триста дев'яносто дві) грн. 66 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13 грудня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко