РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016Справа №910/17294/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод"
доПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
простягнення коштів 574 796,77 грн.
СуддяБорисенко І.І.
Представники:
від позивача - Федюра С.В., представник за довіреністю;
від відповідача -Cавицький О.С., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення з відповідача пені за порушення строків виконання платіжних доручень в розмірі 574 796,77 грн. на підставі п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому останній проти позову заперечив з тих підстав, що позивачем у позовній заяві зазначені невірні номери платіжних доручень та дату їх перерахування, отже надані докази до позовної заяви не відповідають дійсності, у Позивача відсутнє право щодо стягнення грошових коштів - пені за несвоєчасне виконання платіжних доручень №186-189 від 18.04.2016 та №8 від 01.04.2016, оскільки грошові кошти своєчасно банком перерахованого на зазначені рахунки позивача за іншими платіжними дорученнями, ніж ті, які зазначені в позові та які зазначені у судовому рішенні, на яке посилається позивач.

Позивачем подані заперечення на відзив, які долучені судом до матеріалів справи.

В подальшому відповідач надав пояснення та зазначив, що якщо позивач вважає, що банком порушено умови договору, зобов'язання щодо перерахування грошових коштів, то банк сплачує останньому пеню у розмірі 0,01 %, згідно п. 8.9 Договору в редакції протоколу розбіжностей до договору банківського рахунку №07/2012 від 27.08.2012, а не 0,1 % як зазначає Позивач, на підставі п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Позивачем подані письмові пояснення згідно яких, останній вказав, що враховуючи те що, договором банківського рахунка не обумовлена відповідальність банку за порушення термінів виконання платіжних доручень, Позивач правомірно нарахував пеню в розмірах, встановлених п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.08.2012 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк) та Публічним акціонерним товариством "Нововолинський ливарний завод" (клієнт) укладено договір банківського рахунка №07/2012 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору банк на підставі зав(-и) клієнта встановленої форми, відкриває клієнту поточні(-ий) рахунки(-ок) в національній та/або іноземній(-их) валютах (поточні рахунки) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до ліцензії банку, тарифів, законодавства України.

Згідно з п. 1.2. договору у випадку відкриття поточного рахунка, операції за якими можуть здійснюватись з використанням спеціального платіжного засобу у вигляді пластикової картки банк надає клієнту у користування картку та здійснює обслуговування такого поточного рахунка за платіжною схемою, передбаченою у заяві про відкриття поточного рахунка та за умовами передбаченими даним договором, Загальними умовами, тарифами, Правилами користування карткою.

Пункт 5.1 договору визначає право клієнта розпоряджатись коштами на поточному рахунку.

Відповідно до умов п. 1.1 Договору відповідач відкрив для позивача поточні рахунки (а саме - рахунок №0522 у гривні і рахунок №4741 в російських рублях) для здійснення господарської діяльності та проводив розрахунково-касове обслуговування цих рахунків.

Судом встановлено, що позивачем 01.04.2016 було подано до банку платіжне доручення №8 на суму 10 982 919,01 російських рублів.

Також, 18.04.2016 позивачем було подано до банку такі платіжні доручення №186 на суму 300 000,00 грн., № 187 на суму 420 000,00 грн., №188 на суму 500 000,00 грн. та №189 на суму 500 000,00 грн.

З наданих позивачем виписок по рахункам слідує, що залишок коштів ПАТ «НЛЗ» в ПАТ «Промінвестбанк» станом на 01.04.2016 на поточному рахунку №0522 становив 1 723 219,78 грн., залишок коштів на поточному рахунку №4741 становив 10 983 849,26 російських рублів, про що свідчать копії банківських виписок, які наявні в матеріалах справи.

Банк, не зважаючи на достатній залишок грошових коштів на рахунках клієнта в порушення умов договору, не виконав платіжні доручення позивача повністю.

Вказані обставини були також встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 №910/7758/16 за позовом позивача до відповідача про зобов'язання виконати умови договору шляхом виконання платіжних доручень № 186 від 18.04.2016 на суму 300 000,00 грн., № 187 від 18.04.2016 на суму 420 000,00 грн., № 188 від 18.04.2016 на суму 500 000,00 грн., № 189 від 18.04.2016 на суму 500 000,00 грн., № 8 від 01.04.2016 на суму 10 982 919,01 рос. руб.

Так, рішенням у справі від 17.05.2016 №910/7758/16 зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" виконати умови договору банківського рахунка № 07/2012 від 27.08.2012 шляхом виконання платіжних доручень: №186 від 18.04.2016 на суму 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп., №187 від 18.04.2016 на суму 420 000 (чотириста двадцять тисяч) грн. 00 коп., №188 від 18.04.2016 на суму 500 000 (п'ятсот тисяч) грн. 00 коп., № 189 від 18.04.2016 на суму 500 000 (п'ятсот тисяч) грн. 00 коп., № 8 від 01.04.2016 на суму 10 982 919 (десять мільйонів дев'ятсот вісімдесят дві тисячі дев'ятсот дев'ятнадцять) рос. руб.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 рішення суду від 17.05.2016 №910/7758/16 залишено без змін.

Отже, рішення №910/7758/16 від 17.05.2016 набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини та факти встановлені в рішенні суду від 17.05.2016 №910/7758/16 є преюдиційними для суду та не доводяться знову у даній справі.

Факт неналежного виконання банком свого обов'язку щодо виконання платіжних доручень позивача (№186 від 18.04.2016, №187 від 18.04.2016, №188 від 18.04.2016, №189 від 18.04.2016, №8 від 01.04.2016) суду доведений.

Статтею 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України. Безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Банки в Україні можуть використовувати як платіжні інструменти, зокрема, платіжні доручення.

Відповідно до частини першої ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Згідно п.1.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» визначено, що операційний час - частина операційного дня банку або іншої установи - члена платіжної системи, протягом якої приймаються документи на переказ і документи на відкликання, що мають бути оброблені, передані та виконані цим банком протягом цього ж робочого дня. Тривалість операційного часу встановлюється банком або іншою установою - членом платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач не виконав надані позивачем платіжні доручення №186 від 18.04.2016, №187 від 18.04.2016, №188 від 18.04.2016, №189 від 18.04.2016, №8 від 01.04.2016.

Не виконання наданих позивачем вказаних платіжних доручень та не перерахування коштів за вказаними у платіжних дорученнях реквізитами у відповідні строки, є порушенням з боку відповідача встановлених договором банківського рахунку №07/2012 від 27.08.2012 та Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" зобов'язань щодо повного та вчасного здійснення розрахунково-касового обслуговування позивача.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач мав передбачені законом підстави обмежувати права позивача щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на рахунку останнього.

Належних доказів в підтвердження наявності підстав не здійснювати переказ коштів за платіжними дорученнями, відповідачем суду не надано, а тому наведені у відзиві заперечення є безпідставними.

В свою чергу, Відповідач не надав жодних доказів виконання платіжних доручень №8 від 01.04.2016 та №186-189 від 18.04.2016, порушення строків виконання яких є предметом розгляду даної справи.

Твердження Відповідача про те, що Позивачем не доведено прострочення виконання платіжних доручень не відповідає дійсності, оскільки, порушення термінів виконання платіжних доручень було встановлено судом у справі №910/7758/16 та підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями та банківськими виписками.

Також, Відповідач зазначає, що платіжні доручення, порушення строків виконання яких є предметом розгляду даної справи, банк повернув Позивачу без виконання в зв'язку з закінченням строку платіжного доручення, згідно п. 3.5 Інструкції НБУ № 22 від 21.01.2004 р., про що Банком надана довідка від 20.10.2016.

Пунктом 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті визначено, що Банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки. День оформлення платіжного доручення не враховується.

З матеріалів справи слідує, що платіжні доручення позивача були подані та прийняті банком в день виписування.

Таким чином, посилання Банка на закінчення строку платіжних доручень, у зв'язку з чим Банк повернув вказані платіжні доручення без виконання Клієнту суд визнає необґрунтованим та таким, що не передбачено вимогами чинного законодавства та зокрема умовами п 3.5 Інструкції НБУ №22 від 21.01.2004, що не звільніє Банк від виконання вказаних платіжних доручень в строки та в порядку визначеним договором та чинним законодавством України, в тому числі на виконання рішення суду у справі №910/7758/16.

Суд констатує, що терміни виконання платіжних доручень були порушені виключно з вини Відповідача.

Окрім зазначеного з відзиву слідує, що Відповідач вказує, що виконав інші платіжні доручення подані позивачем, а саме: №190, 191 від 24.05.5016 (виконанні банком 24.05.2016), №188,189, 8 від 10.08.2016 (виконані банком 10.08.2016).

Проте, виконані банком платіжні доручення (№ 190, 191 від 24.05.2016 та №188., 189., 8 від 10.08.2016) не є предметом розгляду справи та не впливають на обставини справи тому, що були створені та виконані вже після порушення термінів виконання спірних платіжних доручень і після закінчення термінів, на які нарахована пеня.

У зв'язку з неналежним виконанням Банком свого зобов'язання позивачем нарахована пеня на підставі п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1092 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього кодексу та закону.

Згідно ст. 1073 ЦК України, у разі порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 8.3. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи а переказ коштів в Україні", за порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Пунктом 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи а переказ коштів в Україні" передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Судом встановлено, що 27.08.2012 між сторонами досягнуто згоди щодо внесення змін до договору банківського рахунку №07/2012 від 27.08.2012 та підписано протокол розбіжностей до цього договору банківського рахунку. Протокол розбіжностей набув чинності 27.08.2012, з дня його підписання та є невід'ємною частиною зазначеного договору банківського, рахунку.

Відповідно протоколу розбіжностей договір банківського рахунку доповнено пунктом 8.9, яким передбачено, що несвоєчасне списання/зарахування коштів з/на рахунки Клієнта Банк сплачує Клієнту пеню у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідач стверджує про правомірність нарахування пені за порушення умов договору в розмірі 0,01% згідно з п. 8.9 Договору.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача, в силу наступного.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за порушення строків виконання платіжних доручень. Умовами ж п. 8.9 протоколу розбіжностей передбачено, що за несвоєчасне списання/зарахування коштів з/на рахунки Клієнта Банк сплачує Клієнту пеню у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Як вбачається з преамбули договору №07/2012, у правовідносинах з банком, врегульованих цим договором, клієнтом виступав ПАТ «НЛЗ». Отже, пунктом 8.9 договору сторони погодили відповідальність банку саме за несвоєчасне зарахування коштів на рахунки ПАТ «НЛЗ» та несвоєчасне списання коштів з рахунків ПАТ «НЛЗ».

Судом не встановлено наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої п. 8.9 Договору банківського рахунка №07/2012, натомість як було встановлено судом Банк порушив терміни виконання платіжних доручень і предметом розгляду справи є відповідальність саме за порушення термінів виконання платіжних доручень.

Отже, враховуючи, що договором банківського рахунка не обумовлена відповідальність Банку за порушення термінів виконання платіжних доручень, Позивач правомірно нарахував пеню в розмірах, встановлених п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи а переказ коштів в Україні».

Відповідно до абз.7 п.п. 8.1 п. 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги.

Суд погоджується з розрахунком пені зробленим позивачем, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 574 796,77 грн., нарахованої згідно з п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи а переказ коштів в Україні»

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12, ідентифікаційний код 00039002) на користь Публічного акціонерного товариства "Нововолинський ливарний завод" (45400, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, 29, ідентифікаційний код 05799344) 574 796 (п'ятсот сімдесят чотири тисячі сімсот дев'яносто шість) грн. 77 коп. пені, 8 621 (вісім тисяч шістсот двадцять одну) грн. 96 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.12.2016

Суддя І.І. Борисенко