ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р.Справа № 915/868/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Діброви Г.І., Ліпчанської Н.В.

Секретар судового засідання: Молодов В.С.

За участю повноважних представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача ОСОБА_2, за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року

по справі № 915/868/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

про стягнення заборгованості, пені та інших нарахувань на суму простроченої заборгованості, а всього грошових коштів у сумі 83 232 грн. 77 коп. за договором купівлі-продажу природного газу

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» 83 232 грн. 77 коп., з яких: 5 166 грн. 05 коп. 3 % річних; 37 615 грн. 86 коп. сума, на яку збільшився основний борг з урахуванням індексу інфляції та 40 450 грн. 86 коп. пеня.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 13-106-РО від 04.01.2013р. щодо своєчасної сплати за поставлений природний газ.

03.10.2016р. відповідачем подано до суду заяву про застосування до позовних вимог наслідків закінчення строку позовної давності та контррозрахунок здійснених позивачем нарахувань.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року (суддя Коваль Ю.М.) позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», грошові кошти в загальній сумі 40 518 грн., з яких: 474 грн. 35 коп. пеня; 3 262 грн. 58 коп. 3 % річних; 36 781 грн. 07 коп. сума, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції; а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 1 378 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення сум мотивоване неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу природного газу, укладеного між сторонами, в частині строків оплати отриманого природного газу. Суд першої інстанції встановив помилки в розрахунках 3% річних, інфляційних та пені, оскільки вони нараховані у періоди прострочення за межами строку позовної давності, про наслідки застосування якої звернувся із заявою відповідач, у звязку з чим задовольнив вимоги частково.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, що позивач, порушуючи умови укладеного між ними договору, у спірний період не повернув підписані примірники актів приймання-передачі природного газу, внаслідок чого ПАТ «Миколаївгаз» довідався про їх підписання лише з додатків до позову в даній справі. Такі примірники, у відповідності до умов договору, є підставою для здійснення розрахунків за придбаний газ, і їх відсутність у ПАТ «Миколаївгаз» звільняє останнє від відповідальності за прострочення оплати вартості природного газу - внаслідок прострочення кредитора.

Більш детальніше доводи зазначені у скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» висловило заперечення щодо викладених доводів апеляційної скарги та вважає рішення місцевого господарського суду таким, що не підлягає скасуванню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, судова колегія дійшла таких висновків.

За приписами ст. 101 ГПК України визначено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 січня 2013 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 13-106-РО, до котрого вносили зміни та доповнення додатковими угодами від 10.07.2013р. № 1, від 31.12.2013р. № 2, від 28.04.2014р. № 3, від 15.05.2014р. № 4, від 07.07.2014р. № 5, від 05.09.2014р. № 6, від 10.11.2014р. № 7, від 08.12.2014р. № 8, від 22.12.2014р. № 9, від 05.02.2015р. № 10, від 10.03.2015р. № 11, від 23.03.2015р. № 12, від 03.04.2015р. № 13, від 12.05.2015р. № 14 та від 03.06.2015р. № 15.

За умовами договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ для подальшої реалізації релігійним організаціям, а Покупець зобовязується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору (п.1.1 Договору).

Продавець передає Покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 361 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.п. 2.1. , 2.1.1 договору).

Пунктом 3.3 Договору визначено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовами п. 3.4 Договору передбачено, що не пізніше 5-го числа, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна (граничний рівень ціни) на природний газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ (п. 5.1 Договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами в національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (пп. 6.1 у редакції додаткової угоди № 3).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (ст. 11 Договору в редакції додаткової угоди № 12).

За приписами ч. 1 ст. 629 ЦК України визначено, що, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у частинах 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

На виконання умов договору ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у період січень 2013 року червень 2015 року поставлено ПАТ «Миколаївгаз» природний газ в обємі 746,599 тис. куб. м. на загальну суму 1 337 303 грн. 03 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу в матеріалах справи (а.с. 46-76) та не заперечується відповідачем.

За твердженнями позивача, ПАТ «Миколаївгаз» неналежно виконувало грошові зобовязання за договором, унаслідок чого за відповідачем обліковується заборгованість з оплати нарахувань пені, здійсненої у відповідності з п. 7.2 Договору в редакції додаткової угоди № 2, і нарахувань 3 % річних та індексу інфляції, здійснених згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, на прострочені суми з оплати вартості природного газу.

Такі твердження узгоджуються з поданими ПАТ «НАК «Нафтогаз України» довідкою щодо операцій відповідача за період 01.01.2013р. 30.09.2015р. (а.с. 78-79) та розрахунком заборгованості ПАТ «Миколаївгаз» (а.с. 9-20), із котрих випливає, що на даний час відповідачем оплачено суму вартості придбаного за договором природного газу, проте така оплата здійснювалася з порушенням узгоджених сторонами строків систематично впродовж дії договору.

Пунктом 7.2 Договору в редакції додаткової угоди № 2 передбачено, що у разі, якщо до 20-го числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується крім суми заборгованості сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нарахована пеня за період з 20 червня по 02 листопада 2015 року за прострочення оплати вартості придбаного газу у травні 2015 року та за період з 20 липня по 2 листопада 2015 року за прострочення оплати вартості придбаного газу в червні 2015 року у сумі 40 450 грн. 86 коп.

Врахувавши заяву відповідача про застосування строків позовної давності суд першої інстанції частково відмовив позивачу у стягненні пені за зазначений період, у зв'язку з пропуском строку для звернення до суду з цією вимогою та стягнув її за період з 06 серпня по 02 листопада 2015 року. За розрахунком суду така пеня складає загальну суму 474 грн. 35 коп.

Додатковою угодою № 3 від 28.04.2014р. до Договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-106-РО, укладеної між сторонами, викладено пункти 9.1 та 9.2 статті 9 «Порядок вирішення спорів» Договору у новій редакції:

« 9.1 Спори (розбіжності) за Договором вирішуються за домовленістю Сторін.

9.2 У разі недосягнення Сторонами згоди щодо вирішення спорів (розбіжностей) за цим Договором спір передається на вирішення в господарські суди України».

Згідно зі статтями 251, 253 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтями 256, 257 цього Кодексу встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Частиною 4 статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи те, що у поданих розрахунках спірних сум включено суми пені, нарахованої у періоди прострочення за межами строку позовної давності, про наслідки застосування якої звернувся із заявою відповідач, у звязку з чим пеня підлягає стягненню в межах строку позовної давності.

Враховуючи положення норм чинного законодавства України та умови договору, колегія суддів перевірила правильність розрахунку пені за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла до висновку, що судом першої інстанції вірно зроблено розрахунок, який складає 474 грн. 35 коп. та підлягає стягненню.

Відповідно до частині 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на визначений індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Апеляційний господарський суд приймає до уваги розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат зроблені позивачем як обґрунтовані та такі, що здійснені згідно з вимогами діючого законодавства. Таким чином, за вказаними розрахунками з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 5 166 грн. 05 коп. та 37 615 грн. 86 коп. інфляційних втрат.

Доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Неповернення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» примірників підписаних сторонами актів приймання-передачі природного газу може розглядатися як порушення умов пп. 3.4 укладеного сторонами Договору, але не може бути визнано обставиною прострочення кредитора, в розумінні цивільного законодавства України, котра звільняє відповідача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання за договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не вчинив дії, що встановлені договором, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку.

Сторони у викладеному вище пп. 6.1 Договору, в редакції додаткової угоди № 3, узгодили порядок здійснення розрахунків. Згідно цього порядку оплата за газ здійснюється покупцем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Судова колегія зазначає, що позивачем доведено, що його повноважним представником підписано та скріплено печаткою всі складені ПАТ «Миколаївгаз» акти приймання-передачі природного газу в період дії укладеного між ними договору. Це підтверджується належно засвідченими копіями доданих до позову актів приймання-передачі природного газу у спірний період.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ «Миколаївгаз», як сторона, на яку п.п. 3.4. Договору покладено обовязок щодо складання актів приймання-передачі природного газу, і власник обсягу газу, придбаного згідно цих актів, що випливає із змісту п.п. 3.1 Договору, з урахуванням обставин, що від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не надійшло мотивованих відмов від підписання актів приймання-передачі, могло виконати свій обовязок щодо оплати у визначені в договорі строки повної вартості зафіксованих в актах приймання-передачі обємів придбаного природного газу, а саме, до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

За таких обставин доводи відповідача про прострочення кредитора є безпідставними.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та наданим доказам, порушень норм матеріального і процесуального права не допустив, у звязку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

У зв'язку з таким апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись cm.cm. 99, 101, 103 п. 1, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 10 жовтня 2016 року

по справі № 915/868/16 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 07.12.2016р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.В. Ліпчанська