ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2016 Справа № 904/8859/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кіровоград

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпро в особі Кіровоградської філії ПАТ КБ "Приватбанк", м. Кіровоград

про стягнення коштів з рахунку в розмірі 329 180,64 грн.

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

від позивача - ОСОБА_2, дов. № 167 від 15.03.2016р.

від відповідача - Багрова Є.О. представник - дов. №3316-К-Н-О від 05.07.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства, в якому просить стягнути кошти з розрахункового рахунку НОМЕР_3 в розмірі 329 180,64 грн., з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та перерахувати на рахунок № НОМЕР_2, МФО 380805 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

В ході судового розгляду справи Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

В додаткових поясненнях до позову зазначив, що банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоціник ризику. Якщо відповідач вважає, що ОСОБА_5 порушено діюче законодавство то відповідач повинен був вчинити певні дії щодо з'ясування цих обставин шляхом направлення відповідної інформації до відповідних органів, але цього зроблено не було.

Також позивач зазначив, що 24.03.2016р. він додатково звернувся до Кіровоградської філії ПАТ КБ "Приватбанк" з платіжним дорученням №1 від 24.03.2016р. про перерахування коштів на суму 5 457,00 грн., яке було повернуто з відміткою банку про відмову у проведенні перерахування коштів у зв'язку із блокуванням рахунку.

Додатково на адресу ОСОБА_1 було надано листа про те, що рахунок НОМЕР_3 заблоковано у відповідності до ст. 1074 ЦК України, ст. 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність" зупинка видаткових операцій по рахункам клієнтів допускається у випадках передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму".

Зазначено, що операції по рахунку будуть відновлені у строки, передбачені Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму", при наявності підстав зазначених в законі.

Але жодних посилань на порушення якого саме закону, чи якої норми законодавства України не зазначено, не зазначено коли саме буде знято блокування рахунку.

Крім того, позивач зазначає, що заява про закриття поточного рахунку відповідала вимогам Постанови НБУ від 12.11.2003р. № 492.

В своїй заяві про закриття рахунку позивач просив видати кошти готівкою, що не заборонено законодавством, або перерахувати на вказаний в заяві рахунок. Банк повинен був вчинити одну з відповідних дій. Відсутність платіжного доручення про перерахування коштів на інший рахунок не є підставою для відмови в перерахуванні коштів.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що він 17.11.2015р. звернувся до позивача для з'ясування додаткової інформації на підставі ст. 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Як вбачається зі зворотнього листа позивача від 19.11.2015р., більшість запрошеної інформації залишена без відповіді та пояснень. Клієнтом по сьогодні не було надано банку рахунків та накладних, на підставі яких зараховувались кошти в період з 01.08.2015р. по 01.11.2015р., реквізитів інших банків, в яких у клієнта є рахунки, відомостей щодо складських приміщень, та інформації щодо мети використання готівкових коштів, отриманих клієнтом в період з 01.08.2015р. по 01.11.2015р.

Також відповідач зазначає, що позивач подав заяву про закриття рахунку, яка не відповідає вимогам інструкції. Крім того, позивач не здійснив ініціювання переказу залишку грошових коштів, шляхом подачі відповідного платіжного документа, в зв'язку з чим, у відповідача не виник обов'язок по здійсненню завершальної операції за рахунком, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

В додаткових поясненнях відповідач зазначив, що нормами Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою НБУ 12.11.2003 № 492 не непередбачено подання заяви про закриття рахунку засобами поштового зв'язку.

Порушення способу подання такої заяви унеможливлює в тому числі здійснення необхідних заходів щодо ідентифікації клієнтів, передбачених ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ.

Також відповідач зазначає, що позивачем не доведено подання разом із заявою про закриття рахунку належним чином оформленого платіжного документу про переведення коштів з такого, а тому у відповідача не виникло обов'язку щодо здійснення завершальної операції по рахунку.

У судовому засіданні 01.11.2016р. розгляд справи відкладався на 21.11.2016р.

Ухвалою суду від 21.11.2016р. продовжено строк розгляду справи до 21.12.2016р.

У судовому засіданні оголошено перерву до 12.12.2016р.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи представниками сторін не заявлялись.

В судовому засіданні 12.12.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

01.10.2014 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Кіровоградської філії ПАТ КБ "Приватбанк" (далі - відповідач) із заявою про відкриття поточного рахунку, в якій просила відкрити поточний рахунок № НОМЕР_3 (а.с.12).

Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи банку, що розміщенні в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, якіriразом із зазначеною анкетою (заявою) становлять договір банківського обслуговування.

Відкриття рахунку № НОМЕР_3 підтверджується довідкою № 08.7.0.0/18 від 02.10.2014р. (а.с. 13).

Як зазначає позивач у позовній заяві, у листопаді 2015р. йому відмовлено у проведенні фінансових операцій по розрахунковому рахунку № НОМЕР_3 та заблоковано вказаний рахунок.

Згідно листа № 26.0.0.0/1-136-015 від 17.11.2015р. відповідач просив надати договори, рахунки, накладні, на підставі яких в період з 01.08.2015р. по 01.11.2015р. на рахунок позивача поступали кошти та надати пояснення (а.с. 15).

19.11.2015р. позивач надав пояснення на лист № 26.0.0.0/1-136-015 від 17.11.2015. та необхідні документи (а.с. 16).

Позивач листом від 27.11.2015р. звернувся до відповідача з вимогою терміново здійснити розблокування рахунку № НОМЕР_3 (а.с. 17).

Відповідач відповіді на лист не надав, рахунок не розблокував.

12.07.2016р. позивач звернувся до відповідача з заявою про закриття рахунку, в якій просив рахунок № НОМЕР_3 закрити, залишок коштів у сумі 329 180,64 грн. просив видати на руки, або перерахувати на рахунок № НОМЕР_2 МФО 380805 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 20).

Листом від 02.08.2016р. № 20.1.0.0.0/7-20160721/1162 відповідач відмовив позивачеві у закритті рахунку № НОМЕР_3, у зв'язку з невірним оформленням заяви про закриття рахунку (а.с. 21).

На момент подання позову відповідач не перерахував грошові кошти у сумі 329 180,64 грн. на рахунок позивача № НОМЕР_2 МФО 380805 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що і стало причиною спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову на підставі наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно з ст. 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Клієнт (в даному випадку позивач) є власником наявних у нього на рахунку грошових коштів, і таке (права власності) є непорушним в силу приписів ст. 41 Конституції України.

Пунктом 2.16 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. № 22 встановлено, що банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення, якщо клієнт не надав документи і відомості, що потрібні для з'ясування суті діяльності, фінансового стану, або умисно подав неправдиві відомості про себе. Банк повертає клієнту платіжне доручення без виконання і на зворотному боці платіжного доручення проставляє напис про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на статтю 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (2121-14) та на цей пункт), який засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст. 30.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Право розпорядження коштами, що знаходяться на рахунку, відкритому в банку, надане лише власникові рахунку.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банк і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 64 зазначеного Закону на банк покладається обов'язок щодо ідентифікації відповідно до законодавства України.

Банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов'язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження.

У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналіз та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються). Але, банком фактично було відкрито рахунок у 2014р. та до жовтня 2016р. здійснювались фінансові операції.

Банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Якщо відповідач вважає, що ОСОБА_5 порушено діюче законодавство то відповідач повинен був вчинити певні дії щодо з'ясування цих обставин шляхом направлення відповідної інформації до відповідних органів, але цього зроблено не було.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.11.2015р. банк, посилаючись на ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність", без будь-якої мотивації щодо проведення ідентифікації позивача направив останньому лист із вимогою надати йому договори, рахунки та накладні, на підставі яких у період з 01.08.2015р. по 01.11.2015р. на рахунок позивача надходили кошти (а.с. 15).

19.11.2015р. позивач надав відповідачу лист з частиною документів, які витребував банк (а.с. 16).

Листом від 27.11.2015р. позивач просив банк розблокувати його рахунок, оскільки непроведення розрахунків спричиняє йому фінансові збитки (а.с. 17).

На вказаний лист банк відповіді не надав, рахунок не розблокував.

12.07.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про закриття рахунку, в якій просив рахунок № НОМЕР_3 закрити, залишок коштів у сумі 329 180,64 грн. видати на руки, або перерахувати на рахунок № НОМЕР_2 МФО 380805 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 20).

Частинами 1,3 статті 1075 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою чи в порядку, встановленому законом, перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Листом від 02.08.2016р. № 20.1.0.0.0/7-20160721/1162 відповідач відмовив позивачеві у закритті рахунку № НОМЕР_3, у зв'язку з невірним оформленням заяви про закриття рахунку (а.с. 21).

Згідно довідки про наявність рахунку і залишку коштів № 08.7.0.0.0/29 від 25.10.2016р., станом на 24.10.2016р. на рахунку № НОМЕР_3 залишок грошових коштів становить 329 180,64 грн. (а.с. 39).

Суд вважає, що посилання відповідача на невідповідність заяви позивача про закриття рахунку є безпідставним, оскільки відповідно до п 20.5 гл. 20 Постанови НБУ від 12.11.2003р. № 492 передбачено, що закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довідковій формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів:

- найменування банку;

- найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номеру облікової картки) власника рахунку;

- номера рахунку, який закривається;

- дати рахунку, який закривається;

- дати складання заяви.

Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи, у тому числі фізичної особи-підприємця, підписується власником рахунку або уповноваженою ним особою. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи-підприємця засвідчується відбитком печатки (за наявності).

З аналізу заяви позивача, про закриття рахунку вбачається дотримання усіх вимог постанови, а саме вказано:

- найменування банку - ПАТ КБ "Приватбанк";

- найменування власника рахунку - ОСОБА_1;

- реєстраційний номер облікової картки - НОМЕР_1;

- номер рахунку, який закривається - НОМЕР_3;

- дата складання - 12.07.2016р., особистий підпис заявника.

В своїй заяві про закриття рахунку позивач просить видати кошти готівкою, що не заборонено законодавством, або перерахувати на вказаний рахунок. Банк повинен був вчинити одну з відповідних дій. Відсутність платіжного доручення про перерахування коштів на інший рахунок не є підставою для відмови в перерахуванні коштів (постанова Вищого господарського суду України по справі № 910/22946/14 від 03.06.2015р.).

Згідно зі ст. 1075 ЦК України залишок грошових коштів на рахунку після його закриття видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановленому банківськими правилами.

Відповідно до ч. 2 розділу 2 Інструкції при закритті кореспондентського рахунку залишок коштів на ньому має бути перерахований на рахунок, зокрема, визначений його власником.

Невиконаним станом на дату розгляджу справи залишилося й платіжне доручення позивача від 28.11.2016р. № 1 (а.с. 99).

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з розрахункового рахунку НОМЕР_3 ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" грошові кошти на його користь та перерахуватина рахунок № НОМЕР_2, МФО 380805 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 2 ст. 16 цього ж Кодексу передбачаються способи захисту порушених прав. Крім того, цією ж нормою передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання недійсним правочину; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання рішення незаконним, визнання незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є законність.

Правила щодо захисту прав суб'єктів господарювання встановлені ст. 20 ГК України, згідно ч. 2, ч. 3 якої кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Таким чином, із приписів даної правової норми випливає, що кожний суб'єкт господарювання може захистити своє право та законний інтерес у разі його порушення від порушника способом, який зазначено у даній правовій нормі, зокрема шляхом стягнення грошових коштів або зобов'язання банку виконати платіжне доручення та перерахувати грошові кошти на банківський рахунок (постанови ВГСУ від 24.03.2015 № 904/5612/16 , від 15.07.2015 № 904/552/15).

Всупереч цьому позивачем заявлено дві взаємовиключні позовні вимоги: стягнути грошові кошти в розмірі 329180,64 грн. на користь ФОП ОСОБА_1 та перерахувати ці ж кошти на банківський рахунок.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 15.12.2016р.

Суддя Н.Г. Назаренко