ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2016 р.Справа № 922/842/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків
до Національного аерокосмічного університету ім. Н.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" м. Харків
про та за зустрічним позовом стягнення 3 306,70грн. Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" м. Харків до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків про розірвання договору та стягнення 4 043,83грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, особисто за паспортом; ОСОБА_3, дов. б/н від 19.04.2016р.;

відповідача - Орлов С.В., дов. б/н від 19.01.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача 5 117,09грн. основного боргу, 23,13грн. 3% річних, 339,27грн. пені за неналежне виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу № 1 від 14.01.2016р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною, в якій просив суд, із урахуванням уточнень, розірвати договір купівлі-продажу № 1 від 14.01.2016р. та стягнути з відповідача за зустрічним позовом 263,12грн. 10% штрафу від ціни товару, що поставлено з такими характеристиками якості, які не відповідають умовам договору, 1 535,13грн. 30% збитків від вартості договору, 2 245,58грн. збитків, які виникли для захисту порушеного права на постачання якісних продуктів харчування шляхом направлення зразків товару до акредитованої незалежної лабораторії.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.05.2016р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2016р. в задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Розірвано договір купівлі-продажу за № 1 від 14.01.2016р., укладений між Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Національного аерокосмічного університету ім. М. Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" - 263,12грн. штрафу у розмірі 10% від ціни товару, що поставлено з такими характеристиками якості, які не відповідають умовам договору, 1 535,13грн. - збитків у розмірі 30 % від вартості договору, згідно п. 5.2 договору, 2245,58 грн. збитків, які виникли для захисту порушеного права на постачання якісних продуктів харчування шляхом направлення зразків товару до акредитованої незалежної лабораторії та 2756,00 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2016р. касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2016р. у справі за № 922/842/16 в частині вирішення первісного позову скасовано і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. В решті рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2016р. у справі за № 922/842/16 залишено без змін.

Ухвалою суду від 09.11.2016р. справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 05.12.2016р., в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 08.12.2016р. Після перерви судове засідання продовжено.

Позивач (Фізична особа-підприємець ОСОБА_2) в судовому засіданні звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 2 485,90грн., 3% річних в розмірі 64,00грн., пеню в розмірі 756,80грн., збитки від інфляції в розмірі 233,35грн. за неналежне виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу № 1 від 14.01.2016р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.

Дослідивши матеріали справи, заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов висновку, що дана заява за своєю правовою природою є одночасно заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних, а також заявою про зміну предмету позову в частині стягнення збитків від інфляції.

Розглянувши заяву позивача в частині зменшення розміру позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 2 485,90грн, збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 756,80грн. та 3% річних в розмірі 64,00грн., враховуючи те, що відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач до прийняття рішення по суті має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, суд дійшов висновку, що дана заява підлягає задоволенню та подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням цієї заяви.

Що стосується заяви позивача в частині позовних вимог щодо стягнення збитків від інфляції в розмірі 233,35грн., суд керується наступним.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у справі № 922/842/16 було стягнення з відповідача суми основного боргу, 3% річних та пені.

Звертаючись до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних, позивач також просить суд стягнути з відповідача збитки від інфляції в розмірі 233,35грн., які раніше позивачем до стягнення заявлені не були.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до суду з заявою про стягнення з відповідача збитків від інфляції, змінив предмет позову.

За приписами ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи те, що в судовому засіданні, яке відбулося 23.11.2016р., суд перейшов до розгляду справи по суті, про що зазначено у протоколі судового засідання від 23.11.2016р., а право позивача на зміну предмета позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті, суд дійшов висновку про залишення заяви про зміну предмета позову в частині стягнення збитків від інфляції без розгляду.

Представник позивача позовні вимоги, з урахуванням їх уточнення, підтримує, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні не заперечує проти наявності заборгованості в розмірі 2 485,90грн., проте посилаючись на відсутність вини з його боку щодо своєчасного здійснення оплати за поставлений позивачем неякісний товар, частину якого відповідачем було спожито, заперечує проти стягнення пені, вважає її нарахування неправомірним. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що його установа як державна, є розпорядником бюджетних коштів і повинна здійснювати розрахунки тільки через Державну казначейську службу України. Як зазначає відповідач, для виконання зареєстрованого бюджетного фінансового зобов'язання на суму 5 117,09грн. у меншому розмірі, тобто за частину спожитого товару на суму 2 485,90грн., останній повинен був надати до органу казначейства уточнений реєстр фінансових зобов'язань і відповідні документи, які підтверджують дані бюджетні зобов'язання. Оскільки позивач на вимогу відповідача не з'явився для підписання додаткової угоди до договору або акту (накладної) про повернення товарів, відповідач був позбавлений можливості надати необхідні документи до служби казначейства та своєчасно розрахуватись за спожитий товар.

Представник відповідача також не заперечує проти позовних вимог в частині стягнення 3% річних від суми боргу за договором.

Крім того, відповідач просить суд судовий збір за первісним позовом незалежно від результатів вирішення спору за цим позовом покласти на позивача з підстав ухилення останнім від прийняття належного виконання відповідачем грошового зобов'язання в частині сплати боргу в розмірі 2 485,90грн.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

14.01.2016р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (позивач) та Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" (відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 1 (далі - договір), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався поставити та передати майно (надалі - товар) у власність відповідача, а відповідач прийняти товар і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до п.1.2 договору найменування та кількість товару визначається згідно додатку 1 до договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

У п.2.1 договору сторони погодили, що якість проданого товару повинна відповідати ДСТУ, ГОСТ, ТУ, сертифікату виробника, зразку тощо, а також умовам договору, а при відсутності вказівок у договорі - вимогам, що звичайно ставляться. Річ (товар), що продається, повинна відповідати стандартові, технічним умовам або зразкам, встановленим до речей цього роду. Підтвердженням якості з боку постачальника є Сертифікат якості. В момент здійснення поставки та протягом строку для споживання товару постачальник гарантує якість і надійність товару, що постачається.

Асортимент товару, відповідно до п.2.3 договору, передбачається у специфікації, яка додається до договору (Додаток № 1).

Між сторонами підписано специфікацію до договору (Додаток № 1), в якій сторони погодили найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю товару та загальну вартість поставляємого товару.

Передача товару здійснюється в пункті постачання. Пунктом постачання товару за договором є: Національний аерокосмічний університет ім. М. Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут", їдальня (м. Харків. вул.Чкалова.17). Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається чинним законодавством. Замовник має право перевіряти якість товару зусиллями лабораторії Національного аерокосмічного університету ім. М. Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут", висновок якої є обов'язковим, якщо інше не визначено рішенням компетентного органу (п.2.5 договору).

За умовами п. 4.2 договору (в редакції Додаткової угоди від 19.01.2016р. до договору № 1 від 14.01.2016р.) загальна ціна товару складає 5 117,09грн.

У п. 4.4 договору, сторони погодили порядок здійснення розрахунків, а саме: відповідач зобов'язався здійснити оплату товару по факту його поставки. Остаточний строк оплати товару складає 7 банківських днів з моменту належної поставки товару.

Оскільки, відповідач взяті на себе договірні зобов'язання по оплаті товару не виконав, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору, позивач 19.01.2016р. здійснив поставку товару, що підтверджується видатковою накладною № Чс-0000001 від 19.01.2016р. на загальну суму 5 117,09грн.

Після отримання товару, відповідач, відповідно п.2.5 договору, для підтвердження/перевірки якості, отриманого від позивача товару, за показниками декларацій виробника, надав до лабораторії Національного аерокосмічного університету ім. М. Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" зразки даного товару.

За висновками проведеної експертизи від 22.01.2016р. виявилося, що поставлений позивачем товар за всіма найменуваннями не відповідає вимогам ДСТУ і ТУ.

Відповідно до протоколів випробувань від 17.03.2016р., проведених Державним підприємством "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" на замовлення відповідача у зразках товарів, що були поставлені за спірним договором, виявлено наявність рослинного жиру, що підтверджує висновки лабораторії ХАІ (т.1 а.с. 84-85).

Таким чином, був встановлений факт поставки позивачем неякісного товару.

Правові наслідки передання товару неналежної якості регулюються статтею 678 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

За приписами ч.2 ст.678 Цивільного кодексу України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Відповідач, скориставшись своїм правом, пред'явив позивачу позов про стягнення штрафу та відшкодування збитків, спричинених поставкою неякісного товару, який був задоволений судом повністю.

Разом з тим, судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що протягом часу, який був потрібен для проведення лабораторного дослідження підтвердження/перевірки якості товарів, частину товарів відповідачем було направлено для виробництва до їдальні Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут".

Так, відповідно до вимоги-накладної № 018 від 20.01.2016р. на виробництво їдальні було передано товару на загальну суму 2 485,90грн., з яких: сметани 1/500 на суму 1 192,26грн., сиру на суму 704,90грн. та масла вершкового на суму 588,74грн. (т.1 а.с.71).

Таким чином, відповідачем був спожитий товар на загальну суму 2 485,90грн. за який кошти сплачено не було, однак було отримано від позивача компенсацію та збитки, спричинені неналежною його якістю.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Факт споживання відповідачем товару на суму 2 485,90грн., поставленого позивачем, підтверджується належними доказами, наявними у справі, та визнається відповідачем у відзиві на позов (т.2 а.с.43, 49) та в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права, а у відповідача, відповідно, обов'язку сплатити за спожитий за спірним договором товар суму в розмірі 2 485,90грн.

Також відповідач визнає позов в цій частині.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 2 485,90грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних, суд виходить з наступного.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного позивач за період з 29.01.2016р. по 08.12.2016р. нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 64,00грн.

Перевіривши правомірність нарахування 3% річних судом встановлено, що даний розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 756,80грн., суд керується наступним.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З аналізу даної правової норми судом вбачається, що сторонами під час укладання договору може бути передбачено більшу або меншу тривалість періоду часу за який здійснюється нарахування штрафних санкцій.

У п.5.2 договору сторони погодили, що за прострочення платежу не з вини відповідача, останній сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, з моменту виникнення заборгованості за кожний день прострочення платежів до повного розрахунку, включаючи день оплати.

Таким чином, сторони у договорі (п.5.2), погодили більш тривалий період часу, за який нараховується пеня, а саме: з моменту виникнення заборгованості за кожний день прострочення платежів до повного розрахунку, включаючи день оплати.

На підставі зазначеного, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 29.01.2016р. по 08.12.2016р. в розмірі 756,80грн.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши наданий розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд не приймає заперечення відповідача щодо неправомірного нарахування пені, оскільки за приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд зазначає, що у відповідача було зобов'язання сплатити заборгованість за спожитий ним товар. Ці зобов'язання випливають з договору, укладеного між сторонами. Умовою здійснення оплати за договором визначено факт поставки товару. Як вже було встановлено судом, позивач поставив на адресу відповідача товар, який останнім був частково спожитий, а за його неякісність отримана компенсація.

Заперечення відповідача на неможливість сплатити суму основного боргу з посиланням на вимоги бюджетного законодавства, суд вважає помилковими, а в силу ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Що стосується посилання відповідача на факт розірвання договору за рішенням суду, що також, на думку відповідача, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягненні пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Договір припиняє свою дію у разі закінчення строку, на який його було укладено, або у разі його розірвання за погодженням сторін або за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, однак, це не звільніє сторони від відповідальності за неналежне виконання ними своїх зобов'язань, що виникли під час дії договору.

За умовами п. 6.1 договору - умови договору зберігають силу до моменту виконання належним чином зобов'язань сторонами, а у п.5.2 договору сторони погодили умови нарахування пені, а саме: відповідач зобов'язався сплатити пеню з моменту виникнення заборгованості за кожний день прострочення платежів до повного розрахунку, включаючи день оплати.

За таких обставин, суд вважає заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування пені безпідставними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 2 485,90грн., 3% річних в розмірі 64,00грн., пені в розмірі 756,80грн. за неналежне виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу № 1 від 14.01.2016р. є обґрунтованими, доведеними документально та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову судовий збір покладається на відповідача.

Крім того, враховуючи те, що постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2016р. рішення господарського суду Харківської області від 16.05.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2016р. у справі за № 922/842/16 в частині вирішення первісного позову скасовано і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції, суд покладає на відповідача відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за подання апеляційної скарги в розмірі 3 035,80грн. та касаційної скарги в розмірі 5 000,00грн.

В задоволенні клопотання відповідача про покладення судового збору на позивача суд відмовляє, оскільки саме з вини відповідача та його неправильних дій даний спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.526, 611, 612, 625, 678, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 232, 265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Національного аерокосмічного університету ім. М. Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" (61070, м. Харків, вул. Чкалова, 17, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, іден. номер НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) - 2 485,90грн. основного боргу, 64,00грн. 3% річних, 756,80грн. пені, 1 378,00грн. судового збору за подання позову, 3 035,80грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 5 000,00грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.12.2016 р.

Суддя Т.А. Лавренюк