КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. Справа№ 910/12327/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» Пантіної Л.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016

у справі №910/12327/16(суддя - Цюкало Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі уповноважено особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» Пантіної Л.В.

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс»

треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

2. ОСОБА_4

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті-Стейт»

про застосування наслідків нікчемного правочину за зобов'язання вчинити дії

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Бондаренко М.Г., довіреність №36 від 31.08.2016

від відповідача: Королецька В.А., довіреність б/н від 01.07.2016

від третьої особи-1: Кібець Р.Р., довіреність №27-27951/16 від 22.06.2016

від третьої особи-2: не з'явились

від третьої особи-3: Самборська Г.М., довіреність б/н від 01.07.2016

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» (позивач у справі) в особі уповноважено особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» Пантіної Л.В. звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» (відповідач у справі) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, укладений між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс», є нікчемним в силу положень п. 1, 2, 7 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що відповідно до приписів ст. 215, 216 ЦК України є підставою для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» повернути на користь Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення від 26.05.2015 та повернути оригінали документів отримані, згідно Актів приймання-передачі від 27.05.2015, за зобов'язаннями боржника - ОСОБА_4.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті -Стейт».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» подав апеляційну скаргу № 01-10/1993 від 06.10.2016, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач посилається на невідповідність висновків місцевого господарського суду дійсним обставинам справи, оскільки, як стверджує апелянт, судом першої інстанції не було належним чином та в повному обсязі досліджено обставин, на які посилався позивач, як на підстави нікчемності спірного правочину в силу положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 року прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., суддів - Дикунська С.Я. Мальченко А.О. та призначено розгляд справи на 14.12.2016.

02.12.2016 до Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «ФК Аурум Фінанс» надійшов відзив б/н від 01.12.2016 (вх. №09-11/24102/16) на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач зазначає про правомірність висновків Господарського суду міста Києва та вважає обґрунтованим та законним прийняте рішення у даній справі.

13.12.2016 до Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Сіті Стейт» надійшов відзив б/н від 12.12.2016 (вх. №09-11/24891/16) на апеляційну скаргу позивача, в якому третя особа заперечує проти доводів апелянта, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а тому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 без змін.

14.12.2016 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких третя особа погоджується з позицією позивача у справі, вважає укладений договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, нікчемним та просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні 14.12.2016 представники апелянта та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача у справі та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті-Стейт» у судовому засіданні 14.12.2016 заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги та просили суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 у справі №910/12327/16 без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники ОСОБА_4 у судове засідання 14.12.2016 не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, відповідно до приписів ст. 98, 64 ГПК України. Про причини неявки не повідомила, жодних заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, відсутність клопотань про відкладення судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи №910/12327/16 за відсутності представників ОСОБА_4, за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

25.01.2011 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (банк) та ОСОБА_4 (позичальник) укладено Кредитний договір № 317 (а.с. 67-70), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відкличної кредитної лінії, що поновлюється, у розмірі на строк та умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язався отримати і повернути грошові кошти, одержані в рахунок кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 кредитного договору встановлено наступні умови кредитного договору: строк кредиту з 25.01.2011 до 11.01.2016 року, процентна ставка - 16,0 % річних, сума кредиту: 332 000,00 грн.

В забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника відповідно до кредитного договору № 317 від 25.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір від 14.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3008 (надалі - Іпотечний договір), за яким в іпотеку передана квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, в забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника відповідно до кредитного договору № 317 від 25.07.2011 року між сторонами укладено договір поруки № 317-1 від 25.01.2011 року та договір застави майнових прав на грошові кошти ТОВ «Сіті Стейт» №317-2 від 25.01.2011 року.

26.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги, зареєстрований в реєстрі за № 6253, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. (а.с.66), за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до ОСОБА_4, а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 цього Договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за Кредитним договором № 317 від 25.01.2011 з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього, та Іпотечним договором від 14.10.2011, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г.за реєстровим № 3007, предметом якого є іпотека належного боржнику нерухомого майна: однокімнатна квартир АДРЕСА_1 та має загальну площу 57,0 кв.м., житлову площу 16,9 кв.м., які були укладені між: Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та ОСОБА_4, а також Договором поруки № 317-1 від 25.01.2011 та Договором застави майнових прав на грошові кошти №317-2 від 25.01.2011, укладеними між первісним кредитором та ТОВ «Сіті -Стейт».

Відповідно до п. 2 договору до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно право вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісії та штрафних санкцій за кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу права вимоги, вказаний в п. 3 цього договору, а також всі права іпотекодержателя за Іпотечним договором, заставодержателя за договором застави та всі права за договором поруки.

Згідно з п. 3. договору станом на 25.05.2015 заборгованість за кредитним договором становить 45 414,78 грн.

Підстави виникнення, зазначених в п.1 цього договору прав вимоги до боржника, на момент підписання цього договору підтверджуються (п. 4 договору про відступлення):

1. Кредитним договором № 317 від 25.01.2011 року;

2. Додатковим договором від 14.10.2011 року про внесення змін до Кредитного договору № 317 від 25.01.2011 року;

3. Іпотечним договором від 14.10.2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим номером 3007;

4. Договором поруки № 317-1 від 25.01.2011 року;

5. Договором застави майнових прав на грошові кошти № 317-2 від 25.01.2011 року.

Відповідно до п. 5 договору про відступлення за відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідач сплачує позивачу кошти в розмірі 45 414,78 грн., які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2-х банківських днів з дня укладення цього договору.

Згідно з п.п. 6 та 8 Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі. Первісний кредитор зобов'язаний при підписанні акту приймання-передачі права вимоги, передати новому кредиторові за цим актом оригінали документів, зазначених у п. 4 даного договору, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором.

27.05.2015 ТОВ «ФК Аурум Фінанс» в повному обсязі перерахувало 45 414,78 грн на виконання договору про відступлення права вимоги, що підтверджується платіжним дорученням №50 від 27.05.2015 з відміткою банку про проведення перерахування коштів (а.с. 70). Того ж дня сторони підписали Акт приймання - передачі прав вимоги від 27.05.2015 року, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв права вимоги за зобов'язаннями низки боржників та документи, зокрема, за боржником ОСОБА_4 (Кредитний договір № 317 від 25.01.2011 року, Додатковий договір від 14.10.2011 року про внесення змін до Кредитного договору № 317 від 25.01.2011 року; Іпотечний договір від 14.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г. за реєстровим номером 3007; Договір поруки № 317-1 від 25.01.2011 року). В Акті зазначено, що сторони підтверджують, що розрахунки за вищевказаним договором проведені в повному обсязі і сторони не мають претензій одна до одної (а.с. 36-41, 72).

Відповідно до ст. 516 ЦК України та на виконання п. 10 договору відступлення прав вимоги від 27.05.2015 ТОВ «ФК Аурум Фінанс» направило ОСОБА_4 повідомлення №2705/15-18 від 27.05.2015 (а.с. 73) про відступлення прав грошової вимоги та всіх інших пов'язаних з нею прав за вищевказаними договорами до нового кредитора - ТОВ «ФК Аурум Фінанс».

14.10.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію відповідача іпотекодержателем за Іпотечним договором (номер запису про іпотеку 9810030).

З поданих сторонами документів, апеляційним господарським судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України №348 від 28.05.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк», згідно з яким Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було призначено Пантіну Л.О.

Постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Український професійний банк» та прийнято рішення про ліквідацію Банку.

На виконання вказаної постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішення № 158 від 28.08.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким було припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк» і розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк» з 31.08.2015 по 30.08.2016. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Український професійний банк» призначено Пантіну Л.О.

Частинами 1, 2, 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Подані позивачем документи свідчать, що за результатами проведеної робочою комісією з перевірки договорів, укладених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених в ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було встановлено, що при укладанні договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015 було допущено ряд порушень законодавства та обмежень, встановлених Національним банком України, що свідчить про його нікчемність відповідно до п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Матеріалами справи підтверджується, що повідомленням № 01-10/3284 від 03.08.2015 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Український професійний банк» повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» про нікчемність договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 згідно з положеннями ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та вимагала повернути документи, отримані за Актом приймання-передачі (а.с. 44).

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - Договору відступлення прав вимоги від 26.05.2015, який, за його твердженнями, є нікчемним на підставі п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції яка діяла на час укладання спірного Договору) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

Як на тому наголошено в пункті 2.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, господарський суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а має дати належну оцінку відповідним доводам позивача.

Обґрунтовуючи підстави нікчемності договору позивач посилається на те, що прийнявши виконання (платежі) за договором відступлення від відповідача з його поточного рахунку в банку, останнім було порушено вимоги постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні були проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України, в той час як всі розрахунки за спірним договором проводились через внутрішні рахунки банку. Окрім того, позивач стверджує, що банк, уклавши договір, безоплатно здійснив відчуження майна (активів банку), оскільки, враховуючи відсутність у банку грошових коштів на власних рахунках, фактично грошові кошти до банку не надходили, натомість були проведені штучні банківські транзакції, а саме здійснені облікові записи по рахунку відповідача. Також ПАТ «Український професійний банк» зазначає, що умови договору відступлення прямо передбачають передачу контрагенту (відповідачу у справі), що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та договорами забезпечення, отже, надають кредитору переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку тобто надають змогу позачергово задовольнити свої кредиторські вимоги.

Проте, вказані твердження позивача суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, з огляду на наступне

згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514, ч.1 ст.517 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Спірний договір відступлення права вимоги від 26.05.2015 за кредитним договором відповідає вимогам статтей 512-519 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що порушення постанови правління Національному банку України № 293/БТ, на які посилається позивач, не є підставою нікчемності правочинів в розумінні ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 Розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України 17.08.2012 № 346 встановлено, що рішення Правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема: строк, протягом якого проблемний банк зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства.

Постановою Правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 «Про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» були встановлені обмеження у діяльності ПАТ «Український професійний банк», як юридичної особи, що входить до банківської системи України, банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку без погодження з Національним банком України, був призначений куратор банку з числа працівників Національного банку, заборонено банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, всі розрахунки мали бути здійснені виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Отже, постановою Правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 були встановлені обмеження у діяльності ПАТ «Український професійний банк», при цьому, колегія суддів зазначає, що вказана постанова не є нормативно-правовим актом, а є актом індивідуальної дії, чинність якого була направлена індивідуально тільки на ПАТ «Український професійний банк». Крім зазначеного слід звернути увагу, що постанова Правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 містить гриф «банківська таємниця», та не може встановлювати обов'язки та обмежувати права інших осіб, на яких дія такого акту не поширюється (в тому числі з огляду на те, що він не міг бути відомий інший особам, крім самого банку). Наслідком порушення акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до позивача заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Постанови Правління НБУ від 17.08.2012 № 346 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу», а не визнання правочину недійсним.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що заборона ПАТ «Український професійний банк» використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки та його зобов'язання здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок в НБУ (п.5 та п. 6 Постанови НБУ від 30.01.2015) стосувались міжбанківських переказів позивача і не поширюються на його внутрішньобанківські операції, окрім того існування такої заборони не свідчить про фактичну неможливість проведення таких розрахунків.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що такі розрахунки реально були проведені банком, оскілки на платіжному дорученні № 50 від 27.05.2015 року міститься відмітка банку про проведення банківської операції, дату його проведення, підпис відповідальної особи з відбитком штампу банку-позивача.

Згідно п. 1.12 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: «Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку» (додаток 23); ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності. Платник/стягувач, отримавши повідомлення банку, для забезпечення своїх прав щодо розрахунків може вжити заходів відповідно до законодавства України.

Тобто вищенаведені дії банку, у випадку неможливості виконання розрахункового документа є для нього обов'язком, однак в матеріалах справи відсутні докази взяття платіжного доручення № 50 від 27.05.2015 року на обліковування, та докази повідомлення ТОВ «ФК Аурум Фінанс» про невиконання його розрахункового документа із зазначенням відповідної причини. Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє твердження апелянта про фізичну неможливість виконання поданого відповідачем платіжного доручення, у зв'язку з відсутністю у банка коштів, оскільки такі твердження не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, згідно п. 2.14. Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача - «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня».

У розрахункових документах дата, зазначена в реквізиті «Дата виконання», має відповідати: даті списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку; даті списання коштів з рахунку платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

З огляду на вищевикладені приписи законодавства та відмітку банку на платіжному документі про його виконання (тобто фактичне документальне підтвердження здійснення відповідачем розрахунків з позивачем за договором відступлення), колегія суддів Київського апеляційного господарського суду відхиляє доводи позивача про безоплатність відступлення права вимоги та фактичну відмову банку від своїх вимог до боржника, оскільки такі твердження суперечать поданим доказам та не відповідають дійсним правовідносинам, що склались між сторонами.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстава нікчемності правочину, на яку посилається позивач та яка, зазначена в п. 2 ч. 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не має місця у даному випадку, оскільки укладення спірного договору відступлення 26.05.2015 року не призвело до визнання банку неплатоспроможним, адже банк було віднесено до категорії проблемних ще до укладення договору, а саме 30.04.2015.

Щодо підстави нікчемності договору, передбаченої п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та яка передбачає нікчемність правочину у випадку, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, то колегія суддів зазначає наступне. На підтвердження надання відповідачу переваг, позивач посилається на зміну порядку черговості задоволення вимог кредиторів, про що, окрім того, зазначено і висновку аудитора. Однак колегія суддів зазначає, що ТОВ «ФК Аурум Фінанс», уклавши договір відступлення права вимоги 26.05.2015 не отримав від апелянта будь-яких виплат, навпаки згідно договору сплатив на користь ПАТ «УПБ» вартість прав вимоги, що становило розмір заборгованості позичальника ОСОБА_4 перед банком, і за спірним правочином внаслідок виконання зобов'язань позичальника ТОВ «ФК Аурум Фінанс» набуло права вимоги сплати грошових коштів з боржника.

Отже, оскільки за укладеним договором відступлення прав вимоги не відбулося вчинення ПАТ «УПБ» платежу на користь його кредитора чи передачі будь-якого майна, що належить банку, кредитор не отримав жодних переваг перед іншими вкладниками, оскільки право нового кредитора вимагати від боржника повернення сплачених на виконання кредитного договору коштів передбачено нормами чинного законодавства, тому підстави стверджувати про нікчемність договору відповідно до п. 7 ч. ст.. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відсутні.

Також, колегія суддів звертає увагу, що у Меморандумі №1, на який посилається апелянт, про окремі результати аудиторських процедур від 25.07.2016 (а.с.117-128), по даному питанню надана нечітка відповідь, а зроблено лише припущення «про можливість зміни порядку черговості», а тому наданий позивачем висновок аудиторів не є доказом надання відповідачу переваг по відношенню до інших кредиторів банку. При цьому, у Меморандумі не міститься висновків щодо кожного окремого договору відступлення прав вимоги, зокрема і спірного у даній справі договору, а міститься лише узагальнені висновки аудитора щодо діяльності банку та укладених договорів відступлення. Інших доказів, на підтвердження даних обставин позивачем до апеляційного господарського суду не надано.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з фактичних обставин справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апелянтом не доведено обставини, з якими положення статей 215 Цивільного кодексу України, ст. 38 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» пов'язують недійсність правочину, а саме Договору відступлення права вимоги від 26.05.2015 укладеного з ТОВ «ФК Аурум Фінанс».

Позивачем заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, а саме: зобов'язання відповідача повернути позивачу права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015, укладеним між позивачем та відповідачем, а також повернути оригінали документів, отримані згідно з актів приймання-передачі від 27.05.2015 щодо відступленого права вимоги. Враховуючи відсутність підстав нікчемності договору про відступлення прав вимоги, Київський апеляційний господарський суд вважає правомірною відмову суду першої інстанції у задоволенні позовної вимоги ПАТ «Український професійний банк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину .

Також позивачем заявлено вимогу про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: про суб'єктів в записі про іпотеку 9810030, змінити іпотекодержателя Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» на Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк»; про суб'єктів в записі про обтяження 9996313, змінити обтяжувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» на Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк». Оскільки дана вимога носить похідний характер від доводів про нікчемність договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, тому за відсутності доказів на підтвердження нікчемності останнього, позовні вимоги в цій частині також правомірно не були задоволені Господарським судом міста Києва.

Всі доводи, викладені позивачем, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі спростовуються вищевикладеним та доказами, наявними в матеріалах справи, що були в повному обсязі, всебічно та об'єктивно досліджені при розгляді спору.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 року у справі №910/12327/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 року у справі №910/12327/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 року у справі №910/12327/16 залишити без змін.

3. Справу №910/12327/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська