Р І Ш Е Н Н Я

14 грудня 2016 року Справа № 913/1254/16

Провадження №1/913/1254/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел ОСОБА_1», м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 13948 грн. 87 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання-помічник судді Антонова І.В.

В засіданні брали участь представники:

від позивача ОСОБА_3, представник за довіреністю від 09.09.2016;

від відповідача - не прибув;

Суть спору: про стягнення з відповідача боргу у сумі 6801 грн. 74 коп., пені у сумі 1251 грн. 52 коп., 3 % річних у сумі 563 грн. 05 коп. та 5332 грн. 56 коп. інфляційних нарахувань, які утворились при розрахунках за договором про надання послуг з обслуговування внутрішніх електрокомунікацій адмінбудинку від 02.01.2013 № 3.

У відповідності до безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.11.2016 ОСОБА_2 ОДПІ Головного Управління ДФС у Луганській області зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 72.

У відповідності до постанови КМ України від 06.08.2014 № 311 реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів ДФС, зокрема, Ленінська ОДПІ у м. Луганську Головного управління Міндоходів до Ленінської ОДПІ у м. Луганську Головного управління ДФС, яку за постановою КМ України від 04.11.2015 № 892 перейменовано в ОСОБА_2 ОДПІ Головного управління ДФС (відповідач у справі).

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, у судове засідання не прибув.

Учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Неприбуття вдруге у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно положень ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських суддів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Тому, направлення кореспонденції на адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд дійшов наступник висновків щодо причин виникнення спору між сторонами.

Так, 02.01.2013 між виконавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю Імпел ОСОБА_1 (позивачем) та замовником - Ленінською МДПІ у м. Луганську Луганської області ДПС (правонаступником якої є відповідач) було укладено договір № 3, за умовами якого виконавець прийняв зобовязання надати послуги з обслуговування внутрішніх електрокомунікацій адмінбудинку Ленінської МДПІ у м. Луганську за адресою: м. Луганськ, кв. Шевченко, 38а.

Відповідно до п. 2.6 договору сторони передбачили, що сплата здійснюється за фактично надану послугу на протязі 30 діб з моменту підписання акту про надання послуги.

Щодо строку дії цього договору, то його визначено до 31.10.2013, а в частині виконання фінансових зобовязань до повного розрахунку (п. 4.1 договору).

Як свідчить зміст позову, спір між сторонами виник у звязку з тим, що за бухгалтерськими даними позивача відповідачем не було сплачено борг за послуги, надані у листопаді та грудні 2013 року, про що позивачем зі своєї сторони оформлені акти № 4981 від 30.11.2013 на суму 3400 грн. 87 коп. та № 5420 від 31.12.2013 на суму 3400 грн. 87 коп.

Крім цього, до стягнення заявлені додаткові вимоги у вигляді 3% річних у сумі 563 грн. 05 коп. (за період з 30.01.2014 по 02.11.2016); 1251 грн. 52 коп. пені (за період з 02.05.2016 по 01.11.2016) та 5332 грн. 56 коп. інфляційних втрат (визначений позивачем період не відповідає вказаному середньому індексу інфляції 1,784).

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи позивача, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у позові, виходячи з наступних підстав.

Так, правове регулювання правовідносин сторін здійснюється главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

У відповідності до ст. 903 ЦК України, яка регулює проведення оплати за договором про надання послуг, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вже було зазначено вище, підставою позову позивач зазначає факти несплати відповідачем боргу за послуги, надані ним у листопаді та грудні 2013 року, на які було оформлено рахунки відповідно № 5060 від 18.11.2013 та № 5495 від 20.12.2013.

Втім, акти № 4981 від 30.11.2013 на суму 3400 грн. 87 коп. та № 5420 від 31.12.2013 на суму 3400 грн. 87 коп. Ленінською МДПІ у м. Луганську (як замовником) не підписані.

У позові позивач зазначає, що він належним чином виконав свої зобовязання за укладеним договором, але жодним чином не аргументує підстави надання послуг з обслуговування внутрішніх електрокомунікацій адмінбудинку Ленінської МДПІ у м. Луганську поза строками дії договору № 3 від 02.01.2013, який закінчився 31.10.2013 згідно з умовами п. 4.1 цього правочину.

У відповідності зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватись належним чином, зокрема, відповідно до умов договору.

Як передбачено ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Як було встановлено при розгляді справи, позивачем не доведено факти надання послуг, оскільки акти № 4981 від 30.11.2013 та № 5420 від 31.12.2013 не підписані замовником. Послуги надані поза межами строку дії договору № 3 від 02.01.2013, а тому не регулюються його умовами.

За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявленого у справі боргу у сумі 6801 грн. 74 коп., а, відповідно, є необґрунтованими й додаткові вимоги у вигляді 3% річних, інфляційних втрат та пені, тому у задоволенні позову слід відмовити з віднесенням на позивача витрат по судовому збору відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Витрати по судовому збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.12.2016.

Суддя Н.М.Зюбанова