ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016 року Справа № 904/6483/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сизько І.А. (доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Подобєда І.М.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Лось Д.М., довіреність №139/81 від 05.05.2016р.;

від відповідача: Лісовий Д.О., довіреність №14 від 01.07.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016р. по справі №904/6483/16

за позовом приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "РЕМСЕРВІС-ОПТІМУМ", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про визнання договору на сервісне обслуговування №967 від 19.08.2015р. недійсним

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року приватне акціонерне товариство "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (далі ПрАТ "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "РЕМСЕРВІС-ОПТІМУМ" (далі ТОВ "РЕМСЕРВІС-ОПТІМУМ") про визнання недійсним договору на сервісне обслуговування №967 від 19.08.2015р., укладеного між сторонами.

В заяві від 22.08.2016р. позивач змінив підстави позову, вказавши, що в оспорюваному договорі підряду всупереч положень ст. 843 Цивільного кодексу України не зазначено перелік робіт та вартість кожного виду робіт, отже сторонами не досягнуто згоди відносно усіх істотних умов договору; для виконання робіт за договором відповідач залучав субпідрядника (приватне підприємство "Полтавський ливарно-механічний завод"), уклавши договір підряду №2015/22/1 від 03.08.2015р., специфікаціями №1, №2, №3 до якого передбачено виконання ремонтних робіт насосного обладнання позивача.

Дослідивши подану заяву про зміну підстав позову відносно дотримання вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв до розгляду заяву про зміну підстав позову від 22.08.2016р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016р. по справі №904/6483/16 (суддя Новікова Р.Г.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами; договір на сервісне обслуговування №967 від 19.08.2015р. було фактично укладено, роботи виконувались та приймались замовником; позивач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання договору недійсним.

Не погодившись з рішенням суду, ПрАТ "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016р. по справі №904/6483/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, тоді як при укладенні спірного договору сторонами не були узгоджені всі істотні умови, встановлені Цивільним кодексом України для договорів підряду, а саме, договір №967 із додатками до нього не визначає ціну та перелік робіт, які мали виконуватися ТОВ "РЕМСЕРВІС-ОПТІМУМ"; умовами договору №967 не передбачено укладання кошторису, тобто, в порушення ст. 638 Цивільного кодексу України сторонами не досягнуто згоди відносно усіх істотних умов договору; договір №967 фактично виконувався сторонами, отже його не можна вважати неукладеним, водночас, договір суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема, статтям 638, 843 Цивільного кодексу України; суд першої інстанції мав усі правові підстави для визнання договору на сервісне обслуговування №967 від 19.08.2015р. недійсним.

ТОВ "РЕМСЕРВІС-ОПТІМУМ" в відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016р. по справі №904/6483/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

19.08.2015р. між публічним акціонерним товариством "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", найменування якого в подальшому викладене як приватне акціонерне товариство "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" у зв'язку зі зміною типу товариства, (замовник) та ТОВ "РЕМСЕРВІС-ОПТІМУМ" (підрядник) укладено договір на сервісне обслуговування №967, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується надати послуги по сервісному обслуговуванню механічної частини нижче перерахованого насосного обладнання РОФ-1 ПАТ "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", забезпечує визначений плановий коефіцієнт технічної готовності на умовах договору: сервісне обслуговування насосів VASA 507 (71 шт.), VASA 7010 (40 шт.), насосів Orion (2 шт.) РОФ-1, плановий КТГ - 0,96, одиниця виміру - місяць, кількість - 12, ціна 8 299 067, 00 грн. без ПДВ за один місяць, сума без ПДВ 99 588 804, 00 грн., всього з ПДВ 20% 119 506 564, 80 грн. (п. 1.1 договору).

За п. 1.4 договору, замовник зобов'язується надати підряднику об'єкт для виконання послуг, прийняти та оплатити надані послуги в порядку та в строки, обумовлені договором.

В пунктах 2.1, 2.2, 2.3 договору сторони визначили умови щодо строків надання послуг, а саме: строк надання послуг 12 місяців від дати передачі обладнання в сервісне обслуговування; початок строку надання послуг визначається з моменту фактичного прийняття підрядником насосного обладнання для сервісного обслуговування до моменту повернення насосного обладнання з сервісного обслуговування, що підтверджується актом приймання-передачі обладнання в сервісне обслуговування; у разі виникнення необхідності внесення змін в раніше погоджені сторонами строки надання послуг, сторона ініціює такі зміни, повідомляє про це іншу сторону не пізніше ніж за 3 календарних дні до настання передбачуваних змін; у разі досягнення сторонами згоди відносно змін, сторонами укладається додаткова угода до договору, де затверджуються зміни до специфікацій або нова редакція специфікацій або додаткова специфікація; сторони мають право приймати рішення про припинення, поновлення, продовження строків надання послуг, шляхом укладення додаткової угоди до договору; фактичний строк повного закінчення надання послуг визначається часом та датою підписання замовником акта повернення обладнання з сервісного обслуговування; фактичний строк закінчення окремих етапів надання послуг визначається календарним місяцем; на підставі згоди сторін в письмовій формі може бути визначений інший склад документів, підтверджуючих фактичний строк закінчення надання послуг.

В п. 3.1 договору сторони погодили, що розмір плати за сервісне обслуговування обладнання протягом перших 3-х місяців надання послуг по сервісному обслуговуванню та проведенню діагностики поточного стану обладнання, дорівнює базовій вартості сервісного обслуговування та складає 8 299 067, 00 грн. без ПДВ за один місяць; плановий КТГ протягом даного періоду складає 0,73 - 0,88; критичний рівень КТГ - 0,70; починаючи з 4-го місяця та закінчуючи 6-м місяцем (включно) надання послуг по сервісному обслуговуванню, плановий КТГ 0,88 - 0,96, розмір плати дорівнює базовій вартості сервісного обслуговування та складає 8 299 067, 00 грн. без ПДВ за один місяць; критичний КТГ - 0,85; починаючи з 7-го місяця надання послуг, плановий КТГ обладнання на звітний період дорівнює 0,96, критичний рівень КТГ 0,88.

Якщо фактичний КТГ обладнання за звітний період (місяць) протягом перших трьох місяців сервісного обслуговування досягне значення менше 0,73, а в період з четвертого по шостий місяць - менше 0,88, то розмір плати за сервісне обслуговування в даних звітних періодах (місяцях) зменшується на 10% від базової вартості сервісного обладнання; оплата протягом перших шести місяців сервісного обслуговування здійснюється відповідно до базової вартості сервісного обслуговування (п. 3.2 договору).

Відповідно п. 3.3 та п. 3.5 договору, оплата послуг за неповний місяць сервісного обслуговування здійснюється в пропорційному об'ємі до фактичного часу сервісного обслуговування в звітному періоді (місяці); акт за надані послуги за звітний період повинен містити інформацію про планове та фактичне КТГ обладнання.

У розділі 4 договору сторони погодили умови щодо оплати виконаних робіт, а саме: оплата замовником вартості наданих підрядником послуг здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом 3 календарних днів від дати підписання відповідних актів наданих послуг та надання документів на облік (п. 4.1 договору); оплата замовником наданих підрядником послуг здійснюється в національній валюті України (п. 4.2 договору).

В п. 13.5 договору визначено, що договір діє до 31.10.2016р.; закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобов'язань (в тому числі гарантійних).

Відповідно п. 13.7 договору, договір може бути розірваний за згодою сторін; про намір розірвати договір сторона зобов'язана повідомити іншу сторону не менше ніж за 30 календарних днів.

До договору сторонами підписано додаток №2 "Перелік видів порушень та матеріальної відповідальності підрядника" та додаток №4 "Регламент сервісного обслуговування".

Посилаючись на те, що договір на сервісне обслуговування №967 від 19.08.2015р. є договором підряду, в якому сторонами не узгоджено перелік робіт та вартість кожного виду робіт, тобто, сторонами не досягнуто згоди відносно усіх істотних умов договору, позивач просить визнати договір недійсним.

За положеннями ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, одним із способів якого є визнання правочину недійсним.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно частин 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Так само за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов (п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

Верховний Суд України в постанові від 25 червня 2011 року (справа №3-58гс11) зазначив, що визнання договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, не заперечується та не спростовано представниками сторін, що договір на сервісне обслуговування №967 від 19.08.2015р. було фактично укладено, він виконувався сторонами, що підтверджується, зокрема, актом №1 приймання-передачі по сервісному обслуговуванню від 01.10.2015 на суму 9 710 808, 98 грн., актом №2 приймання-передачі по сервісному обслуговуванню від 02.11.2015 на суму 9 958 880, 40 грн., актом №3 приймання-передачі по сервісному обслуговуванню від 02.12.2015 на суму 9 958 880, 40 грн., зведеними довідками годин технічної готовності обладнання, які підписані сторонами без будь-яких заперечень (т.2 а.с. 72-83).

Згідно п. 4.1.1 наказу позивача №512 від 06.04.2012р. головному інженеру товариства надані повноваження представляти товариство у взаємовідносинах з державними, громадськими та іншими організаціями і підприємствами в межах наданих повноважень, що свідчить про помилковість твердження позивача щодо відсутності у головного інженера повноважень на підписання "Регламенту сервісного обслуговування".

Припис абзацу 1 ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України зобов'язують орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи, не перевищувати своїх повноважень.

Водночас, саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац 2 ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України).

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів наголошує, що угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом.

Відповідно ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пунктом 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що в силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Позивач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання недійсним договору на сервісне обслуговування №967 від 19.08.2015р., укладеного між сторонами.

Колегія суддів також враховує, що скаржником не наведено у позові та апеляційній скарзі обставин, які б свідчили про порушення його прав та інтересів внаслідок укладення спірного договору, наявність чого є необхідною передумовою для судового захисту порушеного права в силу ст. 15, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав, визначених в позові, для визнання спірного договору недійсним.

Стосовно зауважень відповідача про розірвання спірного договору на момент розгляду справи та про наявність підстав для припинення провадження у справі слід зауважити, що розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним (п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016р. по справі №904/6483/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя І.А. Сизько

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд

(Повний текст постанови складений 09.12.2016р.)