ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р.Справа № 923/922/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А., Поліщук Л.В.

при секретарі - Колбасовій О.Ф.

За участю представників:

Від позивача: Юхно Я.О.

Від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Херсонської області

від 15 вересня 2016 року

у справі № 923/922/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль"

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення заборгованості в сумі 34 249,52 грн. за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль" звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення 34 249,52 грн. заборгованості, з яких: 27084,43 грн. - основного боргу, 3624,64 грн. втрат від інфляції, 729,07 грн. 3% річних та 2811,38 грн. пені, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 6 від 01.01.2013р. про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води щодо оплати за надані позивачем послуги.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе договірні зобов'язання щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення, у зв'язку з чим в нього утворився борг за період з листопада 2014 року по березень 2016 року включно, на який було нараховано інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 15 вересня 2016 року (суддя - Литвинова В.В.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі з мотивів обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі 27 084 грн. 43 коп., а також суму 3% річних в розмірі 729 грн. 07 коп., суму пені в розмірі 2 811 грн. 38 коп., суму інфляційних в розмірі 3 624 грн. 64 коп. та 1 378 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_3 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити за необґрунтованістю. Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідністю викладених у рішенні висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.01.2013 року між ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" (виконавець) та ФОП ОСОБА_3 (споживач) було укладено договір № 6 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до п. 1 якого виконавець зобов'язався надавати споживачеві з початку по кінець опалювального періоду, встановленого рішенням виконкому Херсонської міської ради, відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 2 договору, суб'єктом користування послугами є власник приміщення за адресою: АДРЕСА_1, площею 87,6 кв.м.

Відповідно до п. 30 договору останній укладається на строк до 31.12.2013р. і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмо заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Тарифи на послуги становлять: на момент укладення договору з централізованого постачання гарячої води та опалення для потреб інших споживачів тариф становить 1199,88 грн./Гкал (з ПДВ); при зміні тарифів взаєморозрахунки виконуються по тарифам, затвердженим (погодженим) державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими органами, які мають право на встановлення або зміну тарифу; про зміну тарифів виконавець повідомляє споживача листом або в засобах масової інформації (пункт 5 договору).

На виконання умов даного договору позивач у період з листопада 2014 року по березень 2016 року включно поставляв ФОП ОСОБА_3 до належного йому приміщення опалювальною площею 87,6 кв.м. теплову енергію у вигляді гарячої води для централізованого опалення, що підтверджується довідками про наявність опалення у абонентів Херсонської ТЕЦ, в тому числі у приміщенні відповідача за листопад - грудень 2014 року, січень - березень та листопад - грудень 2015 року та січень - березень 2016р року;

Згідно з п. 8 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до п. 15 договору споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення), що застосовувався позивачем у листопаді 2014 року затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України від 23.05.2014 № 595, протягом грудня 2014 - лютого 2015 року - постановою від 28.11.2014р № 618, протягом березня - листопада 2015 року - постановою від 27.02.2015 № 282, протягом листопада - грудня 2015 року - постановою від 29.10.2015 № 2690, у січні 2016 року - постановою від 26.11.2015 № 2863, у лютому 2016 року - постановою від 28.01.2016 № 54.

Позивач для оплати вартості спожитої відповідачем теплової енергії виставляв відповідачу рахунки, що підтверджується реєстрами рахунків окремо по кожному місяцю на загальну суму 33 316,13 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату спожитої теплової енергії в розмірі 6231,70 грн., що підтверджується довідкою щодо руху заборгованості ФОП ОСОБА_3 за період з 01.11.2014р. по 10.06.2016р., згідно з якою станом на 10.06.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення складає 27084,43 грн.

Позивач направляв відповідачу вимогу від 13.06.2016р. № 06-1/1266 про сплату заборгованості, а також акт звірки взаємних розрахунків за спожиту теплову енергію від 08.06.2016р., які відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_3 заборгованості за договором.

Відповідно до приписів статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до частини шостої статті 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Відповідно до статей 13, 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У статтях 610, 611 ЦК України закріплено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території; за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

За приписами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов'язання боржника до моменту його припинення згідно норм чинного законодавства України.

За своєю правовою природою 3% річних є платою боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобов'язання перед кредитором, а інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. До того ж в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов'язання протягом місяця.

Місцевий господарський суд, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надав необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, беручи до уваги: умови договору та факт його виконання; відсутність належних та допустимих доказів відсутності теплопостачання у приміщенні відповідача протягом спірного періоду (відсутній складений та підписаний як споживачем так і представником виконавця акт - претензія про неналежне надання або ненадання послуг); здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію згідно з тарифами на теплову енергію, діючими на момент споживання, які встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; чинність рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.01.2009 № 38, яким позивачу погоджено нормативи теплового споживання на підставі наданих позивачем розрахунків нормативів теплового споживання на послуги теплозабезпечення по опаленню та гарячому водопостачанню по ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль", -дійшов заснованого на законі висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат згідно з обчисленими позивачем розрахунками, які судом перевірені та визнані такими, що відповідають умовам договору та чинному законодавству і відповідачем не спростовані як в цілому, так і за їх складовими.

Твердження скаржника про те, що він не є власником приміщення за адресою: АДРЕСА_1, площею 87,6 кв.м., зазначеного в п. 2 договору, об'єктивно нічим не підтверджено. Належних доказів, які б свідчили про те, що будь - яка із сторін заявляла про розірвання або необхідність перегляду умов договору № 6 від 01.01.2013 року скаржником до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься, отже зазначений договір є чинним на момент вирішення даного спору.

Порушення господарським судом першої інстанції процесуальних прав відповідача під час розгляду даної справи, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Посилання відповідача на розгляд справи без його участі апеляційна інстанція не бере до уваги, позаяк п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України передбачено, що підставою для скасування рішення місцевого суду є розгляд справи за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Але, наявне в справі повідомлення підприємства поштового зв'язку про вручення рекомендованого поштового відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» беззаперечно свідчить про належне виконання судом обов'язку передбаченого ст. 64 ГПК України щодо повідомлення сторін про день, час і місце проведення засідання господарського суду.

Статтею 75 ГПК України передбачено, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Отже, судом першої інстанції правомірно розглянуто справу за відсутності уповноваженого представника скаржника.

Інші безпредметні доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом першої інстанції, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 15 вересня 2016 року у справі № 923/922/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

Поліщук Л.В.