УХВАЛА

12.12.2016Справа № 910/14874/15

За скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

на дії державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України при виконанні наказу від 25.05.2016 у справі №910/14874/15

за позовом Заступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до 1) Приватного підприємства «Нива-В.Ш.»;

2) Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Голденстаілгруп»;

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «МКС-Інвест»;

3) Міністерство фінансів України

про визнання прилюдних торгів недійсними та витребування нерухомого майна

Суддя Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача1- не з'явилися;

від відповідача2 (скаржника) - Яців О.С. (представник за довіреністю);

від третіх осіб - не з'явилися;

від ВДВС - Малько Ж.С. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Господарським судом міста Києва у порядку ст. 121-2 ГПК України прийнято до розгляду указану скаргу про визнання неправомірними дій державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України Малько Ж.С по винесенню вимоги № 975/7 від 18.10.2016 та про скасування вимоги державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України Малько Ж.С. № 975/7 від 18.10.2016.

У судове засідання 12.12.2016 позивач, відповідач-1 та треті особи представників не направили. Судом враховано, що за приписами ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, тому суд перейшов до розгляду заяви у даному засіданні.

10.06.2016 державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України (далі - ВДВС) було відкрито виконавче провадження №51383022 по виконанню наказу від 25.05.2016 у справі №910/14874/15.

У постанові про відкриття виконавчого провадження №51383022 боржнику було надано строк для добровільного виконання до 16.06.2016.

Згідно наказу було витребувано від боржника, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради об'єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, 60, літера "В", загальною площею 639,4 кв.м.

Як убачається з копій матеріалів виконавчого провадження №51383022, у встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження строк рішення добровільно виконано не було.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, у редакції яка діяла с 05.10.2016 по 29.11.2016 (тут і надалі - Закон), виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк, зокрема, рішення, яке зобов'язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст. 75 Закону ВДВС виніс вимогу № 975/7 від 07.10.2016, якою зобов'язав боржника виконати наказ протягом трьох днів, перевірку виконання призначив на 12.10.2016 о 10:00, повідомив сторін виконавчого провадження про необхідність бути присутніми та що у випадку відсутності витребування майна буде здійснено без участі боржника шляхом складання акту.

12.10.2016 державним виконавцем було здійснено вихід за адресою вчинення виконавчих дій - м. Київ, вул. Воздвиженська, 60, літера "В", та станом на 10:25 встановлено відсутність викликаних сторін виконавчого провадження, та зокрема, боржника за наказом, що зафіксовано у відповідному акті.

Повторно, керуючись ст. 75 Закону ВДВС виніс другу вимогу № 975/7 від 18.10.2016, якою зобов'язав боржника виконати наказ протягом трьох днів, перевірку виконання призначив на 01.11.2016 о 10:00, повідомив сторін виконавчого провадження про необхідність бути присутніми та що у випадку відсутності витребування майна буде здійснено без участі боржника шляхом складання акту.

Відповідно до п.п. 9, 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень (затв. наказом Мінюста від 02.04.2012 N 512/5) вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання. Вимога повинна містити:

- найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім'я та по батькові державного виконавця або прізвище, ім'я та по батькові приватного виконавця;

- дата відкриття та номер виконавчого провадження;

- реквізити виконавчого документа;

- строк виконання;

- наслідки невиконання.

Обґрунтовуючи вимоги скарги про визнання дій ВДВС неправомірними та про скасування вимоги ВДВС № 975/7 від 18.10.2016, скаржник посилається, що всупереч Інструкції вимога не містить строк виконання та наслідків невиконання, та зокрема, що строк виконання «три дні» є незрозумілим, оскільки невідомо з якого часу він обраховується, а наслідки невиконання не відповідають вимогам Закону.

Суд дослідив обґрунтування вимог скарги та ставиться до них критично з огляду на наступне.

За приписами ст. 11 Закону, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Строки обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону, будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. А якщо такий строк Законом не встановлений, то діє ч. 1 ст. 11 Закону, яка вказує, що строк встановлюється державним виконавцем.

Законом не встановлено строк виконання вимоги, тому строк її виконання за приписами ст. 11 Закону встановлюється державним виконавцем у робочих днях.

Як вбачається з тексту оскаржуваної вимоги, державним виконавцем всупереч посиланням скаржника було встановлено у вимозі строк виконання рішення - три дні, під якими у розумінні ст. 11 Закону розуміються саме робочі дня, та встановлено граничний строк, до якого ця вимога повинна була бути виконана - до призначеної державним виконавцем перевірки виконання на 01.11.2016.

Тобто, вимога містить усі передбачені Законом реквізити щодо строку її виконання, які стягувачу слід читати з урахуванням положень Закону, а саме - що строк «три дні» визначено у робочих днях, та що строк виконання вимоги обмежено не «з»

«по», а граничним строком її виконання - до призначеної державним виконавцем перевірки виконання. При цьому, суду з тексту вимоги, та враховуючи наведені вище положення Закону, цілком зрозуміло який державним виконавцем було у вимозі встановлений строк для її виконання, натомість стягувач не обґрунтував з посиланням на положення Закону - чому встановлений у вимозі строк йому суперечить, враховуючи обрахунок строку за Законом у робочих днях та встановлений граничний строк виконання вимоги.

При цьому, як убачається з залучених до скарги доказів, спірну вимогу від 18.10.2016 № 975/7 скаржником було отримано (вхідний штамп) 21.10.2016, відтак, до призначеної державним виконавцем перевірки виконання на 01.11.2016, у скаржника було не три, а шість робочих днів (24.10.2016 - 28.10.2016 та 31.10.2016) для виконання вимоги.

Щодо наслідків невиконання, то суд зазначає, що скаржник плутає терміни «наслідки невиконання вимоги» та «відповідальність за невиконання вимоги», та суд констатує, що ВДВС правомірно відповідно до ч. 8 ст. 66 Закону (виселення) у вимозі вказав, що наслідком невиконання вимоги про виконання рішення добровільно та про необхідність сторонам виконавчого провадження бути присутніми у вказаному держаному виконавцем місці виконання (адреса витребуваного об'єкту нерухомості) та у час виконання, витребування майна буде здійснено без участі боржника шляхом складання акту.

При цьому суд зауважує, що витребування у боржника нерухомого майна на користь стягувача за своєю правовою та враховуючи визначені Законом засоби виконання найбільше близько схоже з виселенням боржника з займаного приміщення та повернення приміщення стягувачеві, так як передбачає вивільнення нерухомого майна від боржника з передачею цього майна стягувачеві, тому державний виконавець обгрунтовано у оскаржуваній вимозі зазначив наслідки невиконання вимоги такі, які передбачені Законом, як наслідки невиконання вимоги державного виконавця про виселення (ст. 66 Закону).

Отже, оскільки скаржником не доведено протиправності заявлених ним у скарзі дій державного виконавця у виконавчому провадженні при винесенні вимоги № 975/7 від 18.10.2016, то у суду відсутні підстави визнавати дії неправомірними та скасовувати вимогу.

При цьому, посилання скаржника не необхідність врахуванням даним судом обставин, встановлених іншим судом при розгляді скарги на іншу (попередню) вимогу державного виконавця (справа № 910/14874/15 ухвала від 16.11.2016) судом відхиляються, оскільки у вказаній справі судом надавалася правова оцінка саме іншій вимозі та діям державного виконавця при її винесенні, які предметом спору у даній скарзі не є та предмету спору не стосуються.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на дії державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України при виконанні наказу від 25.05.2016 у справі №910/14874/15, відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Р.Б. Сташків