ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

09 грудня 2016 р. Справа № 902/650/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

За участю представників сторін

позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом (ФОП ОСОБА_1): ОСОБА_2 - представник за довіреністю;

відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_3, згідно довідки з ЄДР; ОСОБА_4, представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за первісним позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69114)

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_4)

про стягнення заборгованості 234 421,39 грн. за договором № 17092015/1 від 17.09.2015р.

за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_4)

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69097, АДРЕСА_2)

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ :

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 заявлено позов про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 234 421,39 грн. заборгованості за договором № 17092015/1 від 17.09.2015р.

Ухвалою від 04.08.2016 року (суддею Говор Н. Д.) порушено провадження у справі № 902/650/16 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01 вересня 2016 року.

Указом Президента України № 424/2016 від 29.09.2016 р. головуючу суддю Говор Н.Д. звільнено з посади судді.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду, на підставі п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 902/650/16.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду справа № 902/650/16 розподілена судді Маслію І. В.

Ухвалою суду від 05.10.2016р. справу прийнято до провадження суддею Маслієм І.В. та призначено до розгляду у судовому засіданні на 13 жовтня 2016 року.

13.10.2016р. до суду надійшла зустрічна позовна заява №б/н від 13.10.2016р. (вх. №942/16 від 13.10.2016р.) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Ухвалою від 17.10.2016р. зустрічний позов №б/н від 13.10.2016р. (вх. №942/16 від 13.10.2016р.) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним призначено для спільного розгляду з первісним на 10 листопада 2016р.

В судовому засіданні суд розглянувши заяву позивача за первісним позовом про відмову від стягнення пені у розмірі 25456,43 грн. приймає її на підставі ст. ст. 22, 78 ГПК України.

Роз'яснивши позивачу за первісним позовом наслідки відмови від позову, а також відповідно до ст. 78 ГПК України встановивши, що такі дії позивача не суперечать чинному законодавству та не порушують прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, дійшов висновку про прийняття відмови позивача за первісним позовом від позову та про припинення провадження у справі в частині стягнення 25456,43 грн. - пені на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України.

На підставі п. 4 ст. 80 ГПК України - господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Розглянувши матеріали первісного позову, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується первісний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

17.09.2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Покупець) укладено договір поставки № 17092015/1 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язується поставити Покупцеві товари за ціною, в асортименті та кількості, які зазначені в Додатку №1 (Специфікація) до Договору, що є його невід'ємною частиною (далі за текстом -"Товари"), а Покупець зобов'язується прийняти й оплатити їх у порядку, передбаченому даним Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору загальна сума договору складає 140000 грн.

Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник зобов'язується поставити Товари Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти Товари за Актом приймання-передачі та оплатити їх на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору Постачання товару здійснюється на складі Постачальника в м. Запоріжжя. В момент передачі товару сторони зобов'язуються підписати Акт приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 3.2 Договору оплата Товарів Покупцем провадиться в такому порядку:

перший платіж у розмірі 50 000 грн., перераховується Покупцем до "17" вересня 2015р.

другий платіж в розмірі 50 000 грн., перераховується Покупцем до "17" жовтня 2015р.

решта суми у 40 000 виплачується "17" листопада 2015р.

Оплати зроблені поза межами цих строків вважаються простроченими.

Відповідно до п. 4.3 Договору у разі прострочення оплати товару, постачальник має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожний день прострочення платежу.

В Специфікації на товар, який поставляється за договором поставки № 17092015/1 від 17.09.2015р. зазначено наступний товар:

- Пневмонагнетатель СО 241 м - 1 шт., вартість 90000 грн.;

- Компрессор ПКС - 3,5 м.куб - 1 шт., вартість 40000 грн.;

- Рукав амбразивний ГОСТ 18698-79(Ш) диаметр 50 мм длина 60 м - 1 шт. вартість 8000 грн.;

- Гаситель - 1 шт., вартість 2000 грн.

На виконання зобов'язань за Договором позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 140000 грн., що стверджується актом прийому-передачі за договором поставки № 17092015/1 від 17.09.2015р. (а.с. 18).

Відповідач свої зобов'язання по оплаті одержаного товару виконав частково в сумі 50000 грн., що стверджується прибутковим ордером № 2 від 17.09.2015р. (а.с. 20).

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем станом на день прийняття рішення судом становить 90000 грн.

Згідно ст. 692 ЦК України за договором купівлі-продажу, положення якого застосовуються до договорів поставки згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України одна сторона (продавець) зобов'язується передати у власність другій стороні (покупцеві) товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму після прийняття товару, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається , якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Позовні вимоги в частині стягнення боргу стверджуються договором № 17092015/1 від 17.09.2015р., актом прийому-передачі, прибутковим ордером № 2 від 17.09.2015р., розрахунком, іншими матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в сумі 90000 грн. відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 712 Цивільного кодексу України.

Крім суми основного боргу позивач пред'явив до стягнення 113850 грн. відсотків за користування коштами, 5114,96 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до п. 2.7, 6.1, 6.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п'ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов'язань, ані штрафною санкцією.

Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 4.3 Договору у разі прострочення оплати товару, постачальник має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожний день прострочення платежу.

Суд дійшов висновку, що позивач невірно здійснив розрахунок відсотків за користування чужими коштами, а саме просить стягнути 113850 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування чужими коштами підтверджуються договором № 17092015/1 від 17.09.2015р., іншими матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню частково в сумі 311,92 грн. відповідно до розрахунку вчиненого судом в системі: "Ліга:Закон".

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підтверджуються договором № 17092015/1 від 17.09.2015р., розрахунком, іншими матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в сумі 5114,96 грн. на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене первісний позов підлягає задоволенню частково.

Зустрічний позов обґрунтований наступним.

Восени 2015 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 було підписано договір поставки № 17092015/1.

Також, 17.09.2015 року між Відповідачем та громадянином ОСОБА_6

Миколайовичем було підписано аналогічний договір поставки цього ж самого товару на тих самих умовах.

Підписання двох аналогічних договорів, предметом яких є один і той самий товар, було зумовлене волевиявленням ФОП ОСОБА_1 та громадянина ОСОБА_6 укласти відповідну угоду, та в той же час бажанням ФОП ОСОБА_1 укласти таку угоду не просто з фізичною особою, а саме з суб'єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем. Так як ОСОБА_6 такою особою не являється, він, підписавши свою реальну угоду від 17.09.2015 р., звернувся до ФОП ОСОБА_3 з проханням підписати аналогічний договір з ФОП ОСОБА_1 та надав на підпис примірник цього договору. Проте, фактичною стороною угоди, фактичним отримувачем товару, вказаного у договорах, а також особою, яка взяла на себе зобов'язання здійснити розрахунки за цією угодою, являється саме ОСОБА_6

В свою чергу, ФОП ОСОБА_1 будь-який товар ОСОБА_3 не поставляв, господарських операцій з ним не проводив і, взагалі не зустрічався 17 вересня 2015 року в м. Запоріжжі. Натомість, товар згідно договору від 17.09.2015 року отримав ОСОБА_6, який користується ним по сьогоднішній день (копії договору та акту прийому-передачі додаються). Вказане не заперечується самим ОСОБА_6, що підтверджується його письмовими поясненнями від 30.08.2016 р., (копія додається).

Суд розглянувши матеріали зустрічного позову встановив, що твердження позивача за зустрічним позовом про не поставку товару та нездійснення операцій за оспорюваним договором спростовується наявним в матеріалах справи актом прийому-передачі майна.

Отже, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого зустрічного позову.

З викладених вище підстав зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі припинення провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову, коли таку відмову прийнято господарським судом (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК), сплачені суми судового збору не повертаються.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за первісним позовом покласти на відповідача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а судовий збір за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 82, 84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ :

1. Прийняти відмову позивача за первісним позовом від позову в частині стягнення 25456,43 грн. - пені.

2. Провадження у справі в частині стягнення 25456,43 грн. - пені за первісним позовом - припинити.

3. Первісний позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_4) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69114) 90 000,00 грн. основного боргу; 5 114.96 грн. інфляційних втрат; 311,92 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 1431,40 грн. витрат пов'язаних із сплатою судового збору.

5. У позові у частині стягнення 113 538.08 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, відмовити.

6. В зустрічному позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поставки № 17092015/1 від 17.09.15 р. - відмовити.

7. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 13 грудня 2016 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_3, 69114)

3 - відповідачу (АДРЕСА_4)