ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2016 Справа № 904/8995/16

За позовом Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі", м. Кам'янське Дніпропетровського області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кам'янське Дніпропетровського області

про стягнення 8 127,65 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник Пришедько А.Л., довіреність № 00.01.0207 від 25.10.2016;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство Кам'янської міської ради "Тепломережі" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 4589,04 грн боргу за поставлену теплову енергію, 1531,65 грн пені, 160,78 грн 3% річних, 1846,18 грн інфляційних нарахувань на суму боргу.

Відповідач 03.11.2016 надав відзив на позовну заяву, яким повідомив про сплату ним заборгованості та подав заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні 03.11.2016 до 22.11.2016 та в засіданні 22.11.2016 до 12.12.2016.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2010 року між сторонами укладений договір на поставку відповідачу теплової енергії № 317 т, згідно з яким відповідач зобов'язався оплачувати отримані послуги на умовах, що передбачені договором.

Позивач зазначає, що за період з листопада 2014 року по березень 2016 року він поставив відповідачу теплову енергію на суму 7915,30 грн, а відповідач за цей час сплатив лише 3326,26 грн, тому борг складає 4589,04 грн.

За прострочку платежу позивачем заявлено до стягнення 1531,65 грн пені, 160,78 грн 3% річних за загальний період прострочки з 21.12.2014 по 31.05.2016 та 1846,18 грн інфляційних нарахувань на суму боргу за період з грудня 2014 року по травень 2016 року.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки позивачем відповідачу теплової енергії підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач порушив обумовлені договором строки оплати отриманих послуг, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем, яка була заявлена до стягнення. Після порушення провадження у справі відповідач 01.11.2016 сплатив 4000,00 грн, в результаті чого борг був повністю погашений та виникла переплата в сумі 10,96 грн, а решта боргу була сплачена позивачем до звернення позивача до суду з позовом. Таким чином в частині вимог про стягнення 3989,04 грн основного боргу провадження по справі підлягає припиненню згідно з п. 11 ч. 1 ст.80 ГПК України, в решті вимог про стягнення боргу слід відмовити.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1 договору сторони дійшли згоди про те, що за порушення встановлених договором термінів поставки або оплати, винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми затриманого зобов'язання за кожний затримки.

Пеня заявлена до стягнення за загальний період з 21.12.2014 по 31.05.2016, але, враховуючи положення статей 258, 267 ЦК України, заяву відповідача про застосування позовної давності, дату звернення позивача з позовом до суду - 06.10.2016, пеня може стягнута за період з 07.10.2015 по 31.05.2016 і виходячи з наданого позивачем розрахунку, складає 418,61 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Перевіривши розрахунок 3% річних суд дійшов висновку про його обґрунтованість. Інфляційні нарахування за розрахунком суду складають 1381,81 грн, оскільки позивач при нарахуванні інфляційних на зобов'язання за листопад 2014 року за період прострочки з грудня 2014 року по травень 2016 року здійснив невірний розрахунок на суму 732,96 грн, а в дійсності сума інфляційних за цей період на суму заборгованості 486,35 грн складає 268,59 грн.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов'язку щодо оплати поставленого товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині вимог про стягнення 418,61 грн пені, 160,78 грн 3% річних, 1381,81 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, в частині вимог про стягнення 3989,04 грн основного боргу провадження по справі підлягає припиненню згідно з п. 11 ч. 1 ст.80 ГПК України, в решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на відповідача пропорційно розміру обгрунтовано заявлених вимог покладаються 1019,72 грн витрат на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 80 ч.1 п.11, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Тепломережі", м. Кам'янське Дніпропетровської області, вул. Тритузна (Петровського), 168, код 03342573 пеню у сумі 418,61 грн, 3% річних у сумі 160,78 грн, інфляційні нарахування у сумі 1381,81 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1019,72 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В частині вимог про стягнення 3989,04 грн основного боргу провадження по справі припинити.

4. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 14.12.2016.

Суддя В.Д. Воронько