ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р.Справа № 922/3951/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сунфло Трейд", м. Жовква
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 422 775,13грн.
за участю представників сторін:

позивача - Марків Р.Б.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 422 775,13грн. заборгованості за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу № 01/08/2014 від 10.08.2014р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору. Крім того, позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти та майно відповідача в розмірі заявлених позовних вимог.

Представник позивача не збільшуючи та не зменшуючи розміру позовних вимоги уточнив позовні вимоги за кожною вимогою окремо, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 45 173,05грн. основного боргу, 28 866,13грн. збитків від інфляції, що з урахування суми основного боргу загалом становить 74 039,18грн., 348 735,95грн. штрафу за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу № 01/08/2014 від 10.08.2014р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності їх представників за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

10.08.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сунфло Трейд" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 01/08/2014 (далі договір), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався продати, а позивач оплатити та прийняти на умовах цього договору гранули паливні (пеллети) з лушпиння соняшника (товар).

За умовами п.3.1, п.3.2 договору поставка товару здійснюється на умовах FCA - Новомосковськ, Павлоград в термін до п'яти днів від моменту отримання передоплати за товар.

Ціна товару складає 650,00грн. за одну тону (п.2.1 договору).

Сторони у п.8.1 договору погодили порядок здійснення оплати, а саме: позивач зобов'язався здійснити оплату за товар у вигляді 100% вартості товару на рахунок відповідача в національній валюті протягом п'яти банківських днів, після отримання підтверджуючих документів на відправку товару.

Оскільки відповідач після отримання суми попередньої оплати у визначені договором строки товар не поставив, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд встановив наступне.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач на виконання взятих на себе зобов'язань, перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 107 250,00грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, наявними у справі.

Як зазначив позивач, відповідач зобов'язання за договором виконав частково, та поставив позивачу товар в кількості 95,503т. на загальну суму 62 076,95грн., що підтверджується копіями видаткових накладних, наявними у справі.

Таким чином, відповідач недопоставив позивачу товар в кількості 69,497т. на загальну суму 45 173,05грн.

За приписами п.2 ст.693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, при чому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати повернення зробленої ним на користь відповідача передплати за договором, оскільки відповідач свої договірні зобов'язання належним чином не виконав, товар за договором не поставив.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач поставив позивачу товар, за який було проведено попередню оплату, а також відсутні докази повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що відповідач не поставив позивачу товар, не повернув сплачену позивачем суму попередньої оплати, докази на підтвердження повернення ним суми попередньої оплати в розмірі 45 173,05грн. у справі відсутні, суд дійшов висновку що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

У п.3.2 договору сторони погодили, що у разі прострочення строків поставки товару, відповідач зобов'язався сплатити штраф у розмірі 1% від вартості товару за кожний день затримки.

На підставі зазначеного, позивач за порушення строків виконання зобов'язань за спірним договором за період 24.09.2014р. по 04.11.2016р. нарахував відповідачу штраф в розмірі 1% від вартості непоставленого товару в розмірі 348 735,95грн.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що позивач надав обґрунтований розрахунок штрафу за період з 24.09.2014р. по 04.11.2016р., нарахування якого передбачено умовами договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків від інфляції в сумі 28 866,13грн. за період з жовтня 2014р. по вересень 2016р., то суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, відповідальність, передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України, наступає за невиконання не будь-якого зобов'язання, а саме грошового.

Стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товару, не вважається грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Такий правовий висновок зроблений у Постанові Верховного суду України від 16.09.2014р. у справі № 921/266/13-г/7, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, у суду не має правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків від інфляції, нарахованих позивачем на суму зробленої ним попередньої оплати за договором.

Що стосується заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд керується наступним.

Відповідно до ст.66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони має право вжити передбачених ст.67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Правовий аналіз норми зазначеної статті передбачає, що заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що господарське судочинство здійснюється шляхом письмового провадження, а тому факт наявності визначених обставин має підтверджуватись певними доказами як це встановлено положеннями статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України, покладає обов'язок доказування на сторони, а тому кожна сторона повинна довести наявність тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Наведене стосується й вимоги про забезпечення позову.

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню, у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Саме лише посилання на ухилення відповідача від виконання своїх зобов'язань за договором без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для накладення арешту на все майно та на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог, що належать відповідачу.

Позивачем в обґрунтування поданої заяви не доведено суду, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити виконання чи призвести до невиконання рішення суду, оскільки обставини позивача, викладені у заяві, не містять переконливу мотивацію щодо наявності підстав для забезпечення позову. Єдиною підставою, якою заявник обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів, є невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань.

За таких обставин, суд дійшов висновку у позові відмовити частково. Позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 45 173,05грн. та штрафу в розмірі 348 735,95грн. задовольнити повністю, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків від інфляції в розмірі 28 866,13грн. відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.610, 611, 612, 625, 693, 712 Цивільний кодекс України, ст.ст. 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 66, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1 (61103, АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_2 ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сунфло Трейд", (80300, м.Жовква, вул. Львівська, 98а/19, р/р 300 в ПАТ "Кредобанк" м. Львів, МФО 325365) - 45 173,05грн. попередньої оплати, 348 735,95грн. штрафу, 5 908,64грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків від інфляції в розмірі 28 866,13грн. відмовити.

Повне рішення складено 12.12.2016 р.

Суддя Т.А. Лавренюк