КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа№ 910/10057/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Харченко Р.І. (за довіреністю №35 від 22.08.2016 р.);

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус"

на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2016р.

по справі № 910/10057/16 (суддя Лиськов М.О.)

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

про визнання відсутності прав, визнання недійсним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання відсутності прав, визнання недійсними та скасування рішення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.08.2016 р. у справі № 910/10057/16 у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що на відносини, що виникли між позивачем та відповідачем дія мораторію, яка встановлена пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71 -VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", не розповсюджувалась. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що в акті № 6 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплексу "Стадіон "Старт" від 23.07.2010 р. № 1296 від 25.09.1015 р. перевірка здійснювалась за період до 26.08.2015 р., тобто в межах, визначених договором.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2016 р. у справі № 910/10057/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав на те, що висновки, покладені судом в основу рішення, не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на чинних нормах законодавства. Апелянт зазначав, що законодавством, що було чинним на момент проведення перевірки, встановлено мораторій на проведення перевірок суб'єктів господарювання контролюючими органами, у тому числі і органами приватизації. Проте, як зазначає апелянт, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що листи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, на які посилається суд першої інстанції, мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм. Крім того, апелянт зазначає, що суд взагалі не розглянув, не оцінив та не спростував у рішенні твердження позивача щодо безпідставності висновків, викладених в акті № 6 перевірки та нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/10057/16.

24.10.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2016 р. у справі № 910/10057/16 залишити без змін.

24.10.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 року, колегія суддів заслухавши думку представника відповідача, ухвалила клопотання позивача про відкладення задовольнити, розгляд справи відкласти на 29.11.2016 рік.

28.11.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

Також, 28.11.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

29.11.2016 року, у судовому засіданні, колегія суддів заслухавши думку представника відповідача стосовно повторного клопотання позивача про відкладання розгляду справи, ухвалила клопотання залишити без задоволення з наступних мотивів.

У відповідності до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Таким чином, наведені позивачем обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання, не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об'єктивно непереборними. Керівник (виконавчий орган) підприємства може, як самостійно здійснювати представництво інтересів товариства директором, якого він являється, так і не позбавлений права обрати будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функції по представництва інтересів підприємства.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Крім того, статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, у разі якщо спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 29.11.2016р. за відсутності представників позивача.

В судовому засіданні 29.11.2016 року представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.07.2010 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (відповідач, продавець) та ТОВ "Голден Хаус" (позивач, покупець) укладено договір № 1296 купівлі-продажу спортивного комплексу "Старт" (договір купівлі-продажу), розташованого за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 26-28/4, що належав до державної власності, шляхом продажу за некомерційним конкурсом. (т.1 а.с. 53-61)

У відповідності до умов вказаного договору покупець серед іншого взяло на себе зобов'язання здійснити реконструкцію об'єкта приватизації, зберігати профіль об'єкта приватизації, створити умови для забезпечення діяльності наявних спортивних полів, майданчиків та споруд, забезпечити можливість відвідування спортивних споруд громадянами тощо.

Відповідно до п. 1.3. договору купівлі-продажу право власності на об'єкт приватизації переходить до покупця з моменту сплати повної ціни придбаного об'єкта приватизації. Аналогічна норма міститься в ч. 4 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", у редакції, що була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу.

Згідно з п. 2.1., 2.2. договору купівлі-продажу покупець зобов'язаний внести податок на додану вартість в сумі 1 666 666,67 грн. за придбаний об'єкт приватизації протягом 3 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Покупець зобов'язаний внести 8 333 333,33 грн. за придбаний об'єкт приватизації протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

На виконання зазначених умов договору купівлі-продажу та норм Закону України "Про приватизацію державного майна " позивач платіжним дорученням № 88 від 21.08.2010р. перерахував на користь відповідача останній платіж за договором в сумі 7 337 573,33 грн. (а.с. 64 том 1) Платіж було проведено банком 25.08.2010р.

Відповідно до п. 3.1. договору купівлі-продажу передача об'єкта приватизації здійснюється продавцем покупцю в трьохденний термін після сплати повної ціни об'єкта приватизації.

Як зазначає позивач в позовній заяві, за актом від 27.08.2010р. об'єкт приватизації було передано товариству.

31.08.2015 р. позивачем було отримано від відповідача лист від 27.08.2015 р. № 30-03/8669 "Про надання документів про стан виконання умов договору купівлі-продажу від 23.07.2010 № 1296". Зазначеним листом було повідомлено позивача, що відповідно до затвердженого графіка перевірок на III квартал 2015 року відповідачем призначена перевірка виконання умов договору купівлі-продажу від 23.07.2010 р. № 1296. На виконання даного листа товариству необхідно було надати документи, перелік яких міститься в листі (том 1, а.с. 18-19).

Як зазначає позивач, 11.09.2015 р. ним було надало відповідачу необхідні документи з довідками щодо виконання умов договору купівлі-продажу.

Листом від 25.09.2015 р. № 30-03/9791 "Про направлення акта перевірки виконання умов договору купівлі-продажу № 1296 від 23.07.2010р." РВ ФДМУ по м. Києву надіслало на адресу позивача акт № 6 від 24.09.2015 року поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплексу "Стадіон "Старт" від 23.07.2010 року № 1296 (далі - Акт), який отримано, як зазначає позивач, 02.10.2015 р. (том 1, а.с. 20-29).

Акт було складено як результат поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплексу "Стадіон "Старт" та підписано головним спеціалістом відділу малої приватизації та договірного менеджменту РВ ФДМУ по м. Києву Голішевською JI.M.

Керуючись Порядком оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта приватизації у державному органі приватизації, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 7 квітня 2005 р. № 878, позивачем було оскаржено результати перевірки до РВ ФДМ України по м. Києву, а саме позивачем 12.10.2015 р. за вих. № 13 було подано заяву про оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта приватизації (том 1, а.с. 31-38).

Листом № 30-10/11094 від 03.11.2015 р. відповідач повідомив позивача, що РВ ФДМУ по м. Києву не вбачає законних підстав для скасування акту № 6 від 24.09.2015 р. (том 1, а.с. 43-45).

В подальшому позивач 17.11.2015 р. звернувся із заявою № 19 від 17.11.2015 р. про незгоду з прийнятим рішенням за заявою про оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта приватизації (том 1, а.с. 46-52).

Листом № 30-03/08 від 04.01.2016 р. Регіональне відділення ФДМ України по м. Києву повідомило, що Комісією з питань оскарження результатів перевірки виконання умов договору купівлі-продажу прийнято рішення (протокол від 28.12.2015 р.) про залишення без змін акта № 6 від 24.09.2015 р. (том 1, а.с. 30, 95-97).

У зв'язку з незгодою позивача з проведеною відповідачем перевіркою, складанням акта та винесенням рішення про залишення акта без змін відповідачем, позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання відсутності прав, визнання недійсними та скасування рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що на відносини, що виникли між позивачем та відповідачем дія мораторію, яка встановлена пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71 -VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", не розповсюджувалась. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що в акті № 6 поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплексу "Стадіон "Старт" від 23.07.2010 р. № 1296 від 25.09.1015 р. перевірка здійснювалась за період до 26.08.2015 р., тобто в межах визначених договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України, окрім іншого, у сфері приватизації державного майна здійснює контроль за виконанням умов договорів купівлі-продажу державного майна.

Так, пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76 VIII (далі - Закон № 76 VIII) передбачено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Таким чином, законодавчим органом на період з січня по червень 2015 року встановлено певні обмеження щодо проведення перевірок суб'єктів господарювання всіма контролюючими органами. Однак, такі обмеження згідно з Законом № 76 VIII не поширюються на перевірки, які проводяться у вказаний період Державною фіскальною службою України та Державною фінансовою інспекцією України.

Одночасно, Верховною Радою України 28.12.2014 р. прийнято Закон №71 VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон № 71 VIII), відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень якого у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 01 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 01 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Проаналізувавши наведені правові норми, що прийняті законодавцем одночасно, колегія суддів приходить до висновку, що норми Закону № 76 VIII, зокрема, щодо обмежень у проведенні перевірок, є загальними та стосуються всіх контролюючих органів, тоді як норми Закону № 71 VIII є спеціальними та стосуються контролюючих органів, що забезпечують формування єдиної державної податкової, державної митної політики щодо адміністрування податків, зборів та митних платежів, оскільки критеріями визначення переліку підприємств, на які такі обмеження не поширюються, зокрема, є обсяг доходу за попередній календарний рік, а також певний вид діяльності таких підприємств (виробництво чи імпорт підакцизних товарів).

Саме така оцінка положень вказаних вище нормативних актів робить логічною та послідовною позицію законодавчого органу, яким в один день прийнято різні за змістом норми щодо одних і тих самих правовідносин, зокрема, обмеження повноважень контролюючих органів у проведенні перевірок суб'єктів господарювання.

Крім того, із приписів вказаного Закону від 28 грудня 2014 року N 71-VIII вбачається, що він направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, як і Податковий кодекс України у відповідності до пункту 1.1 статті 1 якого визначено, що він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

При цьому, наведеною нормою чітко визначено, що цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

За визначенням, наведеним у пункті 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 (далі - ДФС), Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Водночас, згідно з пунктом 41.4 статті 41 цього Кодексу інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів.

Колегією суддів встановлено, що відповідач не є органом, сфера дії якого поширюється на сферу справляння податків і зборів, а тому норми Закону від 28 грудня 2014 року N 71-VIII правомірно не застосовано відповідачем при проведенні оскаржуваної перевірки.

Посилання позивача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 року № 408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами», якою введені обмеження на проведення перевірок протягом серпня-грудня 2014 р., є необґрунтованими з огляну на наступне.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» було доповнено Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» статтею 31 такого змісту: «Установити, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України) здійснюються протягом серпня-грудня 2014 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки».

У зв'язку із запровадженням ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами, Кабінет Міністрів України постановою від 13.08.2014 року № 408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами» установив, що надання дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців державними інспекціями та іншими контролюючими органами за переліком згідно з додатком (за винятком перевірок стану підготовки до роботи енергетичних об'єктів суб'єктів електроенергетики та суб'єктів відносин у сфері теплопостачання) здійснюється шляхом прийняття відповідного розпорядження. Надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Однак, враховуючи те, що закон про Державний бюджет України діє з 1 січня по 31 грудня календарного року, то станом на 01.01.2015 року постанова Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 року № 408 вичерпала свою дію.

Наведені висновки узгоджуються із позицією Міністерства юстиції України, викладеною в листі від 04.12.2015 р. N 2112/14157-0-4-15/8.1 «Щодо мораторію на проведення перевірок підприємств, фізосіб-підприємців контролюючими органами», Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19.02.2016 р. № 3632-06/4703-03 «Щодо розгляду депутатського звернення» та Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 11 лютого 2016 року № К/800/3373/16 у справі №805/4926/15-а.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на відносини, що виникли між позивачем та відповідачем під час здійснення оскаржуваної перевірки дія мораторію не розповсюджувалась.

Щодо твердження позивача на незаконність перевірки РВ ФДМУ по м. Києву у зв'язку з тим, що остання була здійснена поза граничним строком здійснення контролю за виконанням зобов'язань за договором купівлі-продажу, колегія суддів зазначає про наступне.

Приватизація державного та комунального майна здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного майна».

Відповідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Згідно з п. 4. ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: підприємства (цехи, виробництва, дільниці, інші підрозділи, якщо в разі їх виділення у самостійні підприємства не порушується технологічна єдність виробництва з основної спеціалізації підприємства, із структури якого вони виділяються) як єдині майнові комплекси, до складу яких входять усі види майна, призначені для їх діяльності, що визначені Цивільним кодексом України, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані (далі - єдиний майновий комплекс підприємства); об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані; окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких це майно розташовано; акції (частки, паї), що належать державі у статутному капіталі господарських товариств, інших господарських організацій та підприємств, заснованих на базі об'єднання майна різних форм власності; об'єкти соціально-культурного призначення, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані, крім тих, що не підлягають приватизації.

Як вже зазначалось, 23.07.2010 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" укладено договір № 1296 купівлі-продажу спортивного комплексу стадіону "Старт" що належав до державної власності, шляхом продажу за некомерційним конкурсом.

Як вже зазначалось, відповідно до п.1.3. договору купівлі-продажу право власності на об'єкт приватизації переходить до позивача з моменту сплати повної ціни придбаного об'єкта приватизації. Аналогічна норма міститься в ч. 4 ст. 27 ЗУ "Про приватизацію державного майна", у редакції, що була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу. Як вже було встановлено, 25.08.2010 р. об'єкт приватизації перейшов у власність позивача.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного майна» державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні. Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим діють на підставі Закону України "Про Фонд державного майна України", цього Закону, інших законів України з питань приватизації.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» строк виконання зобов'язань, визначених у договорі купівлі-продажу, крім мобілізаційних завдань, не повинен перевищувати п'яти років. Для об'єктів групи Г та інших підприємств і установ, приватизація яких здійснюється на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Кабінет Міністрів України визначає строк виконання зобов'язань та затверджує порядок здійснення контролю за їх виконанням.

Контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу здійснює державний орган приватизації.

За результатами перевірки виконання умов договору купівлі-продажу складається акт за формою, встановленою Фондом державного майна України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

"На підставі" - означає, що суб'єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" - означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" - означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного акта № 6 від 24.09.2015 р. поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплекс "Стадіон "Старт" від 23.07.2010 № 1296, поточна перевірка здійснювалась відповідачем за період до 26.08.2015 р., тобто в межах, визначених договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 5.4. договору купівлі-продажу покупець (позивач) зобов'язувався виконувати умови некомерційного конкурсу, визначені протоколом засідання конкурсної комісії від 04.03.2010 р. № 2 та умови, визначені бізнес-планом приватизації, який є невід'ємною частиною цього договору, а саме:

- здійснювати реконструкцію об'єкта приватизації;

- зберігати профіль діяльності об'єкта приватизації;

- реконструкцію об'єкта приватизації підтверджувати документального у порядку, визначеному чинним законодавством України;

- забезпечувати вимоги екологічної безпеки, охорони навколишнього природного середовища під час реконструкції та подальшої експлуатації об'єкта приватизації;

- питання землекористування вирішувати самостійно згідно з чинним законодавством України;

- передбачити комплексний благоустрій та впорядкування території з максимальним збереженням зелених насаджень;

- забезпечити можливість відвідування спортивних споруд громадянами за рахунок доступності цін;

- створити умови для забезпечення діяльності наявних спортивних полів, майданчиків та споруд, що фактично розміщенні на території.

План виконання умов конкурсу:

- 1 рік - придбання спортивного конкурсу «Стадіон «Старт»: укладення охоронного договору з головним управлінням культурної спадщини Київської міської державної адміністрації; процедура оформлення землекористування та укладання договору оренди на земельну ділянку; здавання в оренду приміщень будівлі спортивного призначення;

- 2 рік - розробка проекту реконструкції спортивного комплексу «Стадіон «Старт», з будівництвом спортивно-оздоровчого комплексу та багатофункціонального житлово-торгівельно-офісного центру з підземним паркінгом на вул. Шолуденка, 26-28/4 з подальшою їх експлуатацією та обслуговуванням; утримання стадіону та паркової зони; здавання в оренду приміщень будівлі спортивного призначення;

- 3 рік - розробка проекту реконструкції спортивного комплексу «Стадіон «Старт», з будівництвом спортивно-оздоровчого комплексу та багатофункціонального житлово-торгівельно-офісного центру з підземним паркінгом на вул. Шолуденка, 26-28/4 з подальшою їх експлуатацією та обслуговуванням, погодження проекту, отримання дозволу на будівництво (6 місяців); підготовка території; будівництво підземного паркінга; будівництво житлової частини; будівництво офісної частини; утримання стадіону та паркової зони; здавання в оренду приміщень будівлі спортивного призначення;

- 4 рік - будівництво підземного паркінга; будівництво житлової частини; будівництво офісної частини; утримання стадіону та паркової зони; здавання в оренду приміщень будівлі спортивного призначення;

- 5 рік - реконструкція спортивного комплексу «Стадіон «Старт» та прилеглих спортивних будівель та споруд; будівництво житлової частини; будівництво офісної частини; благоустрій та озеленення території; утримання стадіону та паркової зони; продаж житлової нерухомості, продаж офісної нерухомості, продаж паркомість, продаж торгівельно-розважальних приміщень.

Реалізація проекту планується за рахунок власних коштів покупця у обсязі 5 000 000 USD (доларів США), за рахунок кредитних ресурсів у вигляді кредитної лінії у розмірі 11 644 000 USD (доларів США) та за рахунок надходжень від продажу об'єктів нерухомості протягом останнього року прогнозованого періоду. Об'єм поточного кредитування буде визначатися виходячи з обсягів виконаних робіт.

Відповідно до п. 5.6. договору купівлі-продажу покупець зобов'язується надавати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього договору. Не перешкоджати продавцю у здійсненні контролю за виконанням умов цього договору.

Згідно з п. 5.7. договору виконання зобов'язань, які не мають визначеного строку реалізації, здійснюються протягом 5 років з дати переходу права власності на об'єкт приватизації. Аналогічна норма містить ст. 27 Закону про приватизацію, відповідно до якої орган приватизації здійснює контроль за виконанням зобов'язань за договором купівлі-продажу протягом терміну дії таких зобов'язань, який не повинен перевищувати п'ять років.

Відповідно до п. 6.1. договору продавець зобов'язаний здійснювати контроль за виконанням умов цього договору.

Відповідачем, в межах, встановлених чинним законодавством та умовами договору, 24.09.2015 р. було проведено поточну перевірку виконання умов договору купівлі-продажу спортивного комплекс "Стадіон "Старт" від 23.07.2010 № 1296 та складено акт № 6 поточної перевірки від 24.09.2015 р., в якому зафіксовані наступні правопорушення:

- за умовами конкурсу: не здійснено реконструкцію об'єкта приватизації, не вирішено питання землекористування, не передбачено комплексний благоустрій та впорядкування території з максимальним збереженням зелених насаджень;

- за планом виконання умов конкурсу: не оформлено землекористування та не укладено договір оренди на земельну ділянку; не розроблено проект реконструкції спортивного комплексу «Стадіон «Старт», з будівництвом спортивно-оздоровчого комплексу та багатофункціонального житлово-торгівельно-офісного центру з підземним паркінгом по вул. Шолуденка, 26-28/4 з подальшою їх експлуатацією та обслуговуванням, не погоджено проект та не отримано дозвіл; не підготовлено територію, не здійснено будівництво підземного паркінга, житлової частини, та офісної частини; не внесено інвестиції .

Окрім іншого, відповідачем за порушення умов договору було нараховано пеню у сумі 10 413 782,97 грн. на підставі п. 7.8. договору купівлі продажу.

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

Згідно з п.п. 7.6., 7.8 договору у разі невиконання зобов'язань, визначених цим договором, покупець несе відповідальність згідно з чинним законодавством України. У разі порушення покупцем встановлених умовами цього договору розміру та строку внесення інвестицій, покупець сплачує на користь продавця пеню в розмірі 0,1 відсотка обсягу невнесених інвестицій за кожен день прострочення.

Таким чином, оскільки умовами договору встановлено відповідальність за порушення позивачем розміру та строків внесення інвестицій, а поточною перевіркою відповідачем встановлено порушення позивачем зобов'язання щодо внесення інвестицій, тобто порушення умов договору купівлі-продажу, то у відповідача відповідно до умов договору та законодавства виникає право нарахування штрафних санкцій у вигляді пені.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 31.08.2016 року у справі № 910/10057/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Хаус" на рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2016 року у справі № 910/10057/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2016 року у справі № 910/10057/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/10057/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко