номер провадження справи 28/16/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016 Справа № 908/2931/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю АТ-комп (69035, м. Запоріжжя, вулиця Рекордна, буд. 36)

до відповідача концерну Міські теплові мережі в особі Філії концерну Міські теплові мережі Вознесенівського району (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; 69057, місто Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 4)

про визнання укладеним договору про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді в редакції позивача

Суддя Федорова О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 27.09.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №243/20-19 від 11.07.2016р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 02.11.2016 р. звернувся позивач товариство з обмеженою відповідальністю АТ-комп з позовною заявою до відповідача концерну Міські теплові мережі в особі Філії концерну Міські теплові мережі Вознесенівського району про визнання укладеним договору про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді в редакції позивача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2016 р. справу №908/2931/16 призначено до розгляду судді Федоровій О.В.

Ухвалою суду від 04.11.2016 р. порушено провадження у справі №908/2931/16, присвоєно справі номер провадження 28/16/16, судове засідання призначено на 22.11.2016 р.

Ухвалою суду від 22.11.2016 р. відкладено розгляд справи на 12.12.2016 р. з метою встановлення фактичних обставин справи, надання сторонам часу для виконання вимог суду.

В судовому засіданні 12.12.2016 р. були присутні представники обох сторін.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив. Надав відзив на позов, в якому зауважив, що позивач не надсилав відповідачу проект спірного договору. Крім того, відповідач як виконавець послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності, для врегулювання договірних відносин з юридичними особами пропонує для укладання не договір на надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, а договір на купівлю-продаж теплової енергії, оскільки вважає, що має місце продаж товарної продукції - теплової енергії, а не надання житлово-комунальної послуги.

Представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Представник відповідача проти відкладення розгляду справи заперечив.

Судом в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовлено.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу та закінчений в судовому засіданні 12.12.2016 р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Комп» звернулося до філії концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району (на даний час Вознесенівського району) із заявою про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії, в якій, посилаючись на укладення договору оренди частини нежитлового приміщення гуртожитку літ. А-5, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сорок Років Радянської України, буд. 37 (а саме: нежитлових приміщень 20-22, 27-29, 39-45, 89, 90, 99 102, 105, 106) просив в десятиденний термін підготувати та надати для підписання договір на постачання теплової енергії в орендовані приміщення.

Також товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Комп» надсилало філії концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району лист від 19.10.2015 р. з проханням укласти договір на постачання теплової енергії з копією розрахунку теплового навантаження на опалення та подачу гарячої води.

Відповідач не заперечує факт отримання від позивача зазначених листів.

Оскільки позивач не отримав відповіді на свої пропозиції щодо укладення договору, він звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про визнання укладеним договору про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді в редакції позивача, яка складена на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У ст. 1 Закону України від 02.06.2005 р. № 2633-IV «Про теплопостачання» визначено, що постачанням теплової енергії (теплопостачанням) є господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з ч. ч. 3-5 ст. 19 Закону України від 02.06.2005 р. № 2633-IV «Про теплопостачання» споживач або суб'єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо.

Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

Статтею 24 Закону України від 02.06.2005 р. № 2633-IV «Про теплопостачання» визначено, що споживач теплової енергії має право на приєднання до теплової мережі відповідно до нормативно-правових актів.

Згідно з п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 (далі Правила № 1198) споживачем теплової енергії є фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 Правил №1198 встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Позивач, посилаючись на те, що він є орендарем частини нежитлового приміщення гуртожитку літ. А-5, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул. Сорок Років Радянської України, буд. 37 (а саме: нежитлових приміщень 20-22, 27-29, 39-45, 89, 90, 99 102, 105, 106), не надав суду відповідний договір оренди чи інші документи, які підтверджують факт перебування позивача у цих приміщеннях.

Відповідач, у той же час, надав суду копію рішення господарського суду Запорізької області від 26.08.2014 р. у справі №908/4206/13, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 р. та постановою Вищого господарського суду України від 26.02.2015 р., з якого вбачається, що власником нежитлових приміщень 20-22, 27-29, 39-45, 88 - 90, 98 102, 105, 106 в будівлі гуртожитку літ. А-5, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сорок Років Радянської України, буд. 37, є ТОВ «Улісс-Тур» на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2008 р., укладеного між ТОВ «АТ-Комп» (продавець) та ТОВ «Улісс-Тур» (покупець).

Даним судовим рішенням стягнуто з ТОВ «Улісс-Тур» на користь концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Орджонікідзевського району вартість безпідставно спожитої теплової енергії за період з грудня 2010 року по квітень 2013 року.

Крім того, у справі №908/4206/13 судом встановлено, що система опалення приміщень, що належать ТОВ «Улісс-Тур», є єдиною із системою опалення житлового будинку №37 по вул. 40 років Радянської України, в якому знаходяться вказані приміщення.

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі Правила).

У п. 2 Правил наведено визначення поняття централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 8 Правил встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Форма вказаного типового договору затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 і є додатком до Правил.

Згідно з ч. 3 ст. 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Статтею 179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Статтею 187 Господарського кодексу України встановлено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

З викладеного вбачається, що переддоговірний спір передається на вирішення господарського суду тільки у випадку, якщо сторони не досягли згоди щодо умов договору, укладення якого є обовязковим для них.

В даному випадку позивач не надав суду доказів надсилання відповідачу проекту спірного договору, який наданий на розгляд суду. В переліку додатків до листів щодо укладення договору, які направлялись ним відповідачу, не значиться проект договору про купівлю-продаж теплової енергії.

Представник відповідача в судовому засіданні повідомив суду, що відповідач проекту договору про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді від позивача не отримував.

Виконання вимог статті 181 Господарського кодексу України в частині надання однією стороною іншій стороні проекту договору законодавець визнає обовязковою передумовою звернення до суду осіб із договірним спором.

Відповідно до приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення вимог чинного законодавства, позивачем не було дотримано порядок укладення господарського договору, проект спірного договору відповідачу на розгляд не направлявся. Тобто на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі між сторонами фактично був відсутній спір щодо умов договору про купівлю-продаж теплової енергії.

Крім того, суд зазначає, що порушені права субєктів господарювання підлягають захисту судом у спосіб, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського суду України.

В даному випадку обраний позивачем спосіб захисту права - визнання договору укладеним не відповідає передбаченим законодавством способам захисту прав, а враховуючи те, що позивачем не надано доказів наявності між сторонами спору стосовно укладення договору про купівлю-продаж теплової енергії, зазначені позовні вимоги за своїм змістом зводяться до встановлення юридичного факту. До повноважень господарських судів відповідно до ст. 12 ГПК України не відноситься розгляд справ про встановлення юридичних фактів.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», в якому зазначено, що в задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди укладеним слід відмовляти, якщо не подано доказів наявності спору стосовно такого укладення, оскільки зазначені вимоги зводяться за своїм змістом до встановлення юридичного факту, а відповідний спосіб захисту порушеного права не передбачений частиною другою статті 20 ГК України, крім випадків, коли інше встановлено законом або договором. Разом з тим, зацікавлена особа не позбавлена права звернутися до господарського суду з позовом про спонукання укласти договір оренди за наявності умов, передбачених частиною першою статті 187 ГК України.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги визнання договору про купівлю-продаж теплової енергії укладеним задоволенню не підлягають.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до господарського суду з позовом про спонукання укласти договір за наявності умов, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 19 грудня 2016 р.

Суддя О.В. Федорова