ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2016 р. Справа № 911/3584/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТРАНСЗЕРНОЕКСПОРТ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Старквест

про визнання недійсним договору №30 від 01.07.2015

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 20.11.2016);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТРАНСЗЕРНОЕКСПОРТ звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Старквест (далі ТОВ Старквест) та просить суд визнати недійсним договір №30 від 01.07.2015 укладений між ТОВ ТРАНСЗЕРНОЕКСПОРТ та ТОВ Старквест.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, договір №30 від 01.07.2015 підлягає визнанню недійсним через порушенням відповідачем права позивача на отримання повної інформації про надані послуги.

Відповідач у справі ТОВ Старквест документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Трансзерноекспорт» (далі - замовник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Старквест» (далі - перевізник) укладено договір надання транспортно-експлуатаційних послуг №30 (а.с.12-14, далі договір)

За умовами даного договору, замовник доручає, а перевізник бере на себе обовязок здійснювати перевезення та експедицію вантажів, заявлених замовником до перевезення, автомобільним транспортом на території України (п.1.1 договору).

Відповідно до пункту 2.1. для здійснення кожного конкретного перевезення замовник надає перевізнику заявку, в якій зазначає: дату складання заявки та номер і дату цього договору; найменування та кількість (тоннаж) вантажу, який необхідно перевезти; найменування вантажовідправника, дату, час та місце навантаження вантажу на транспортні засоби; найменування вантажоотримувача, пункт доставки (призначення) вантажу; строк перевезення або дата та час доставки вантажу; П.І.Б. та телефон представника замовника, відповідального за організацію перевезення; вимоги до забезпечення збереження та/або умов перевезення (доставки вантажу); місця митного оформлення вантажу, якщо вантаж перетинатиме митний кордон України; вимоги до маршруту перевезення, якщо такі є у замовника.

Після погодження заявки та надання рахунку-фактури, перевізник надає замовнику під завантаження автомобільний транспортний засіб в строки та в місці, вказаному у заявці. Транспортні засоби повинні перебувати у технічно-справному стані і відповідачти вимогам нормативних документів України та країн, територією яких здійснюється перевезення вантажу (п.2.6. договору).

Згідно пункту 2.7 договору під час надання транспортних засобів перевізник зобовязаний повідомити замовника про вантажопідйомність кожного транспортного засобу, схему розташування вантажу та транспортному засобі, допустимі навантаження на кожну ось транспортних засобів, способи та засоби кріплення вантажу, а також про інші вимоги та правила, які застосовуються до перевезення вантажів в Україні.

Відповідно до пункту 2.16 після здійснення перевезення по кожній конкретній заявці, перевізник на підставі відомостей, вказаних в товаросупровідних документах, складає акт виконаних робіт, в якому фіксує факт перевезення вантажу, його кількість (тоннаж), строк перевезення (дату та час доставки), належне (неналежне) виконання, підписує його та передає на підтвердження замовнику. Акт передається замовнику в двох оригінальних примірниках особисто, за допомогою поштового звязку або курєром.

У приписах пункту 5.1 вказано, що вартість кожного конкретного перевезення вказується в рахунку-фактурі.

Замовник сплачує перевізнику вартість перевезення, вказану у рахунку-фактурі, протягом 50 (пятдесяти) календарних днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт. Вартість перевезення сплачується у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок перевізника (п. п. 5.2. 5.3. договору).

Пунктом 6.1.договору передбачено, що у разі невиконання чи неналежне виконання умов договору сторона, яка допустила невиконання (неналежне виконання) зобовязана відшкодувати іншій заподіяні таким невиконанням (неналежним виконання) збитки.

Згідно пункту 9.2. договір набирає чинності з моменту підписання його представниками сторін і діє до 31.12.2015.

Як встановлено судом, на виконання умов вказаного договору, сторонами підписано та скріплено печатками заявки на перевезення вантажу (а.с. 15, 17, 19, 21, 24, 26, 28, 30, 34, 36), товарно-транспортні накладні: № 4157 від 18.07.2015, №4198 від 19.07.2015, б/н від 20.07.2015, №1132 від 20.07.2015, № 72 від 24.07.2015, №1153 від 23.07.2015, №73 від 25.07.2015, №4374 від 25.07.2015, ЛИП№38 від 28.07.2015, №4458 від 28.07.2015, а також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 14, 23, 29, 33).

Вважаючи, що відповідний правочин не направлений на настання обумовлених ним наслідків, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є дійсність вищевказаного договору.

Заявлені вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч.1,2 ст.202 ЦК України, договір є дво- чи багатостороннім правочином.

Правочин має відповідати загальним вимогам, які є необхідними для чинності правочину.

Так, в силу ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а ч. 5 такої норми визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недотримання зазначених вимог, за змістом ст.215 ЦК України, є підставою недійсності правочину.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Вважаючи відповідний договір недійсним, позивач посилається на те, що він не спрямований на настання обумовлених ним наслідків. При цьому, позивач вказує, що відповідачем порушено право позивача на отримання повної інформації про надані послуги, тобто відповідача не мав на меті повноцінно виконувати договірні зобовязання та забезпечити позивача всіма необхідними документами, які надають йому право здійснювати вказані перевезення.

Однак, як встановлено на підставі наданих позивачем документів, умови вказаного договору відповідачем виконані, а позивачем оплачені роботи, що спростовує твердження позивача про те, що вказаний правочин не направлений на настання обумовлених ним наслідків.

Отже, сторонами, як свідчать подані письмові докази, вчинялись дії на виконання зобовязань за відповідним договором, у т.ч. виконання робіт та їх оплата, факт здійснення яких не спростовано доказами.

Твердження позивача про те, що відповідачем порушено право позивача на отримання повної інформації про надані послуги, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не підтверджені доказами.

Так, відповідно до 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Проте, всупереч вказаним нормам ГПК України позивачем не надано суду доказів на підтвердження порушенням відповідачем права позивача на отримання повної інформації про надані послуги.

Також, позивачем не зазначено, яке субєктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес порушено у звязку з укладенням відповідного договору, який він оспорює.

За таких обставин, враховуючи недоведеність заявлених вимог, відсутність порушення певних прав або охоронюваних законом інтересів позивача, у задоволенні заявлених вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 13.12.2016.

Суддя С.І. Чонгова