РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа № 918/1029/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Саврій В.А.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (стягувача):

ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 06.10.2016р.

від відповідача за первісним позовом (боржника): не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина", м.Сарни Рівненської області

на ухвалу господарського суду Рівненської області

від 10.10.16 р. у справі № 918/1029/15 (головуючий суддя Андрійчук О.В., суддя Політика Н.А.,

суддя Торчинюк В.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Сканія Україна", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина", м.Сарни Рівненської області

про розірвання договору, стягнення заборгованості та повернення орендованого майна

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина", м.Сарни Рівненської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Сканія Україна", м.Київ

про спонукання до внесення змін до договору оперативного лізингу обладнання шляхом підписання додаткової угоди та про спонукання до надання оригіналів рахунків, оригіналів актів виконаних робіт, оригіналів податкових накладних

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.10.2016р. у справі №918/1029/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Сканія Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" про розірвання договору, стягнення заборгованості та повернення орендованого майна, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Сканія Україна" про спонукання до внесення змін до договору оперативного лізингу обладнання шляхом підписання додаткової угоди та про спонукання до надання оригіналів рахунків, оригіналів актів виконаних робіт, оригіналів податкових накладних, у задоволенні заяви Товариства з обмежено відповідальністю фірма "Журавлина" про виправлення помилки в наказі господарського суду Рівненської області №918/1029/15 від 01.09.2016р. - відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задоволити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Сканія Україна" про виправлення помилки в наказі господарського суду Рівненської області від 10.10.2016р. у справі №918/1029/15.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що ухвалу місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм чинного законодавства;

- вказує, що ухвала господарського суду Рівненської області від 10.10.2016р. у справі №918/1029/15 не відповідає вимогам ст.ст.42, 27, 33, 34, 38, 41, 43, 117 ГПК України, пунктам 1, 2, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. "Про судове рішення" та, в порушення вищезазначених вимог, винесена без викладення всіх доводів та доказів ТОВ фірма "Журавлина", без наведення належного правового обґрунтування і тих доведених фактичних обставини, з огляду на які доводи та докази відповідача судом не взято до уваги;

- стверджує, що оскаржувану ухвалу винесено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, за відсутності доведеності обставин, що мають значення для справи, які господарський суд Рівненської області визнав встановленими, за відсутності відповідності висновків, викладених в ухвалі від 10.10.2016р. у справі №918/1029/15, обставинам справи, з грубим порушенням основних засад: судочинства та норм процесуального права, що призвело до неправильного застосуванням норм матеріального права;

- зазначає, що суд неповно з'ясував обставини та не дослідів норми ГПК України на предмет складу суду, який би мав підписати такий процесуальний документ, як наказ господарського суду. В ухвалі колегія суддів докладно розглядає питання верховенства права та обов'язковості судового рішення, проте не аналізує норми ГПК України, які мають відношення до обставин виконання судового рішення. Разом з тим, зауважує, що заявник у своїй заяві не піддає сумніву обов'язковість виконання судового рішення;

- покликається на те, що місцевим господарським судом не в повній мірі досліджено норми Господарського процесуально кодексу України, інші закони та нормативно - правові акти, на які посилався заявник в обґрунтування своєї заяви від 19.09.2016р. в частині підписання наказу від 01.09.2016р.;

- вважає, оскільки наказ господарського суду за приписами ч.6 ст.21 ГПК України є окремим процесуальним документом, який відповідно до п.1.2.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду є судовим рішенням, то відповідно до ст.ст.82, 85 ГПК України, наказ має бути підписано всіма суддями, які брали участь у засіданні та приймали судове рішення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

- зауважує, що останнє слово у п.1 ч.1ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" законодавцем зазначено саме у множині, що додатково підтверджує те, що посадових осіб може бути декілька оскільки згідно ст.129 Конституції України судочинство провадиться суддею одноособово, колегією суддів чи судом присяжних. Обґрунтовує, що даному випадку уповноважені посадові особи є колегія суддів головуючий суддя Андрійчук О.В., суддя Павленко Є.В., суддя Політика Н.А.;

- приходить до висновку, що при прийнятті судового рішення колегією судів, відповідний наказ на примусове виконання колегіального судового рішення також повинен бути підписаний всім складом колегії судів, що прийняла відповідне судове рішення. Таким чином, скаржник вважає, що судом неправильно застосовані ч.2 ст.1, п.1 ст.6 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" ч.6 ст.21, ч.1 ст.4, ч.1 ст.46, ч.1 ст.117 ГПК України, п.1 ч.1ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", п.1.2.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, яка затверджена ОСОБА_2 суддів України від 26.11.2010р. №30, пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження";

- покликається на те, що місцевим господарським судом, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. у справі "Шмалько проти України", рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бакай та інші проти України" від 09.02.2004р., рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" від 06.10.2011р., рішення Європейського суду у справі "ОСОБА_3 проти України" від 15.10.2009р., зроблено висновок, зокрема: що неприпустимою є ситуація, за якої формалізоване питання про підписання наказу, виданого на підставі остаточного судового рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду Стягувану та мало наслідком порушення його права на суд та мирне володінням майном. Однак заявник, належним чином вивчивши дані Рішення Європейського суду, зазначає, що зроблений господарським судом Рівненської області вищенаведений висновок не випливає із змісту вищезазначених Рішень Європейського суду, оскільки вони стосуються виключно питань тривалого у часі невиконання органами ДВС України остаточних судових рішень, а не питання неправомірності відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду, який підписаний лише одним суддею із складу колегії судів, що приймала відповідне рішення. Відтак, висновок Господарського суду Рівненської області ніяким чином не спростовує доводів заявника щодо необхідності підписання наказу господарського суду про примусове виконання рішення суду повним складом колегії судів, яка приймала відповідне судове рішення;

- констатує, що господарський суд Рівненської області безпідставно не застосував наведену заявником сукупність норм чинного законодавства України, які регулюють питання щодо порядку підписання наказу господарського суду про примусове виконання судового рішення, та в той же час без достатніх на то підстав, обґрунтував ухвалу від 10.10.2016р. ОСОБА_2 Європейського суду, зміст яких не відповідає змісту правовідносин, що розглядалися господарським судом Рівненської області в межах даної справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.11.2016р., враховуючи ухвалу від 22.11.2016р. про виправлення описки, відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 06.12.2016р..

Товариство з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" в судове засідання 06.12.2016р. не з'явилося, про причини неявки суд не повідомило.

Ухвала Рівненського апеляційного господарського суду від 21.11.2016р. про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення до розгляду на 06.12.2016р. всім сторонам процесу надіслана у встановленому порядку, що підтверджується відміткою канцелярії суду у лівому нижньому куті на зворотній стороні зазначеної ухвали.

Вказана ухвала надіслана на адресу відповідача за первісним позовом (боржника) - Товариство з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина", а саме: 34500, Рівненська область, м.Сарни, вул.Варшавська, 9а, однак повернулась з відміткою поштового відділення: "за незапитом".

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в графі місцезнаходження юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" зазначена адреса, а саме: 34500, Рівненська область, м.Сарни, вул.Варшавська, 9а.

Також, у апеляційній скарзі Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою "Журавлина" зазначена саме вказана адреса: 34500, Рівненська область, м.Сарни, вул.Варшавська, 9а.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому, ухвалою суду від 21.11.2016р. про прийняття апеляційної скарги до провадження, участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні 06.12.2016р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.10.2016р. у справі №918/1029/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач за первісним позовом, відповідачі не скористався правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду відповідача за первісним позовом (боржника), належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційні скарги за відсутності представника останнього.

У відповідності до ч.4 ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом (стягувача), обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, у вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Сканія Україна" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Журавлина" про розірвання договору, стягнення заборгованості та повернення орендованого майна за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Журавлина" до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Сканія Україна" про спонукання до внесення змін до договору оперативного лізингу обладнання шляхом підписання додаткової угоди та про спонукання до надання оригіналів рахунків, оригіналів актів виконаних робіт, оригіналів податкових накладних.

ОСОБА_2 Господарського суду Рівненської області від 21.12.2015р. у справі №918/1029/15 (головуючий суддя Андрійчук О.В., суддя Павленко Є.В., суддя Політика Н.А.), залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2016р., первісний позов задоволено частково, а у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено.

В подальшому на виконання вказаного вище рішення господарським судом Рівненської області 10.02.2016р. видано накази.

06.04.2016р. на адресу господарського суду Рівненської області від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Журавлина" надійшла скарга на постанову ВП №50316349 від 25.02.2016р. та дії державного виконавця державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження №50316349.

Ухвалою суду від 31.05.2016р. (головуючий суддя Андрійчук О.В., суддя Качур А.М., суддя Політика Н.А.) скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" на дії органу ДВС відхилено, однак постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.08.2016р. вказану ухвалу суду скасовано та прийнято нове рішення, яким визнано неправомірними дії державного виконавця державної виконавчої служби Сарненського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2016р. по ВП №50316349 в частині накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю фірмі "Журавлина" в сумі 16678,29грн., та заборони здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю фірмі Журавлина, в межах суми стягнення. Скасовано п.п.4, 5 постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2016р. по виконавчому провадженню №50316349.

Також, цією ж постановою стягнено з державної виконавчої служби Сарненського районного відділу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Журавлина" витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 698,00грн..

01.09.2016р. на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.08.2016р.у даній справі господарським судом видано наказ №918/1029/15.

26.09.2016р. до господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" надійшла заява про виправлення помилки в наказі суду від 01.09.2016р. №918/1029/15.

Обґрунтовуючи заяву про виправлення помилки в наказі суду, Товариство з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" посилається на те, що наказ господарського суду від 01.09.2016 року підписаний одноособово суддею Андрійчук О.В., тоді як скаргу на дії та постанову органу ДВС, що переглядалася в апеляційному порядку, розглянуто колегією суддів у складі: головуючий суддя Андрійчук О.В., суддя Качур А.М., суддя Політика Н.А., що суперечить вимогам ст.ст.2-1, 4-6, 4-7, 117 ГПК України, ст.ст.17, 18 Закону України "Про виконавче провадження" тощо. Отже, заявник вважає, що наказ господарського суду від 01.09.2016р. має бути підписаний колегією суддів у такому складі: головуючий суддя Андрійчук О.В., суддя Качур А.М., суддя Політика Н.А..

Як вже зазначалося, ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.10.2016р. у справі №918/1029/15 у задоволенні заяви Товариства з обмежено відповідальністю фірма "Журавлина" про виправлення помилки в наказі господарського суду Рівненської області №918/1029/15 від 01.09.2016р. - відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу приписів ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.2 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Згідно ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

В силу ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.106 ГПК України окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про внесення виправлень до наказу або відмову у його видачі.

Згідно з ч.5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Стаття 115 Господарського процесуального кодексу України визначає, що рішення господарського суду, які набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ч.1 ст.116 ГПК України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили. Накази про стягнення судового збору надсилаються до місцевих органів державної податкової служби.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012р. №18-рп/2012).

Отже наведене свідчить, що наказ господарського суду, як виконавчий документ, видається судом, який прийняв рішення у конкретній справі.

У свою чергу, поняття "суд" є одним з ключових у науці, воно має декілька значень, що зумовлюється тим, де застосується це поняття - на рівні законодавства чи у побуті. Але й при застосуванні його у різних галузях правах, зміст вказаного поняття можливо визначити лише у контексті. Так, у загальній науці теорії права й конституційному праві термін "суд" є здебільшого узагальнюючим поняттям органу, наділеного повноваженням з реалізації однієї з гілок державної влади - судової. У цьому значенні суд перш за все є органом судової влади без уточнення про те, який саме це суд, де він розташований, яка його компетенції, тощо. У другому значенні суд - це конкретна судова установа, що має додаткові характеристики, що уточнюють та індивідуалізують його, а також визначають його територіальну та предметну юрисдикцію. У третьою значенні термін "суд" ідентичний процесуальному поняттю "судове засідання", тобто процесуальній формі здійснення правосуддя в судових стадіях і судових провадженнях. Четверте значення пов'язано із особами, які судять, тобто суддями, незалежно від їх кількісного складу (одноособово чи колегіально).

ГПК України не містить визначення поняття "суд". У той же час інший процесуальний закон - КАС України під поняттям "суд" розуміє суддю адміністративного суду, який розглядає і вирішує адміністративну справу одноособово, колегію суддів адміністративного суду.

Відповідно до ч.2 ст.117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

У відповідності до ст.ст.116, 117 ГПК України видавати накази мають право виключно місцеві господарські суди після набрання судовим рішенням законної сили.

Як свідчить заява Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина", в якій останній просить суд виправити помилку, допущену у наказі від 01.09.2016р., виданого на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.08.2016р., щодо розподілу судових витрат, пов'язаних із розглядом апеляційної скарги в розмірі 698,00грн..

Зокрема, дослідивши зміст наказу, судом встановлено, що останній відповідає резолютивній частині постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.08.2016р..

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як визначено ч.1 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", яка надає державному виконавцеві у процесі здійснення виконавчого право, зокрема: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (див. рішення Суду у справі Янголенко проти України, no.14077/05, від 10.12.2009р.).

Пункт 1 ст.6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п.1 ст.6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no.15729/07, від 05.07.2012р.).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, накази господарських судів.

Стосовно кількісного складу суду, яким підписаний вказаний наказ, то слід зазначити таке.

Згідно ч.1 ст.4-6, ч.1 ст.4-7 ГПК України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю народних засідателів і присяжних. Суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Таким чином, у контексті розглянутої справи під судом, який видає наказ, слід розуміти суддю при одноособову розгляді або колегію суддів при колегіальному розгляді справи.

У свою чергу, за приписами ч.1 ст.117 ГПК України наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

За загальним правилом, наказ господарського суду має відповідати резолютивній частині судового рішення.

Рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення) (п.4 ч.1 ст.84 ГПК України).

Рішення викладається у письмовій формі та підписується всіма суддями, які брали участь у засіданні. Рішення суду, яке містить вступну та резолютивну частини, підписується всім складом господарського суду і додається до справи (ч.3 ст.82, ч.3 ст.85 ГПК України).

Отже, підписується повне рішення або рішення, яке містить вступну та резолютивну частини, а не окрема його частина, зокрема резолютивна, тобто підпис є невід'ємною частиною рішення як такого, а не однієї з його частин.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Згідно п.2.6.13 Інструкції з діловодства в господарських судах, оригінал наказу господарського суду, підписаний суддею, засвідчується гербовою печаткою суду і видається стягувачеві під розписку або надсилається йому рекомендованим чи цінним листом після набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, враховуючи те, що правосуддя в суді першої інстанції, як правило здійснюється одноособово, відтак чинне законодавство орієнтоване на підписання судового наказу одним суддею, а не колегією судді.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" та виправлення помилки в наказі.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

За наведених обставин, ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.10.2016р. у справі №918/1029/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина" без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.10.2016р. у справі №918/1029/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Журавлина", м.Сарни Рівненської області - без задоволення.

2. Справу №918/1029/15 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Саврій В.А.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2 ТОВ "Сканія Україна"

(08004, Київська обл., Макарівський р-н., смт.Калинівка, вул.Київська, 37),

3 ТОВФ "Журавлина" (34500, Рівненська область, м.Сарни, вул.Варшавська,9а),

4 в наряд.