ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 року Справа № 904/7738/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Кузнецова І.Л.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №72 від 25.02.2016р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2016р. у справі №904/7738/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Провімі", с.Жорниська, Яворівський район, Львівська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро", м.Підгородне, Дніпровський район, Дніпропетровська область

про стягнення 1518059,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2016р. у справі №904/7738/16 (суддя Петренко Н.Е.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Провімі" заборгованість за поставлений товар у розмірі 1380921,25 грн., пеню у розмірі 32288,79 грн., три проценти річних у розмірі 3020,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 22518,83 грн. Провадження у справі в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 85025,00 грн. - припинено. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване невиконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати товару за договором поставки від 15.02.2016р. №003-16К. Суд визнав обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 1380921,25 грн., оскільки належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду надано не було. Суд припинив провадження у справі в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 85025,00 грн., врахувавши, що після порушення провадження у даній справі відповідач здійснив їх оплату, надавши на підтвердження відповідні докази.

ТОВ "Деміс-Агро" (відповідач), не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду подав апеляційну скаргу, в якій вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення. Посилаючись на п.2.3, п.3.3. договору поставки №003-16К від 15.02.2016р., відповідач вважає, що обов'язок оплатити товар виникає у нього після надання позивачем рахунків-фактури. Позивачем не надано доказів надання відповідачу рахунків-фактури. Позивач на виконання п. 5.1. договору не надав документів, які підтверджують якість товару. Крім того, товариство вважає, що було позбавлене можливості довести свої заперечення у судовому засіданні, оскільки рішення суду було прийнято у першому судовому засіданні, без належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

ТОВ "Провімі" (позивач) у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи копій рахунків та сертифікатів якості є безпідставними. Наголошує на тому, що в матеріалах справи наявні усі документи, які підтверджують належне виконання позивачем своїх зобовязань по договору. Просить залишити оскаржене судове рішення без змін.

В судове засідання 07.12.2016р. представник відповідача (апелянта) не зявився. Про час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідач був належним чином повідомлений за його юридичною адресою, але ухвала про призначення даної справи до розгляду відповідачем не отримана та повернута до суду за спливом терміну зберігання.

Враховуючи, що неявка представника відповідача не перешкоджає дослідженню та оцінці наявних матеріалів справи, повнота яких дозволяє визначитись відносно законності оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути по суті в цьому судовому засіданні, в порядку ст.ст. 75, 99 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 07.12.2016р. представник позивача заперечував на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у своєму відзиві на апеляційну скаргу.

За результатами перегляду справи в судовому засіданні 07.12.2016р. Дніпропетровським апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Провімі" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" (Покупець) був укладений договір поставки №003-16К від 15.02.2016р. Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити товари, в т.ч., але не виключно комбікорми, кормові додатки, премікси, білкові та вітамінно-мінеральні добавки на умовах зазначених в даному договорі. Асортимент, кількість та ціна товару визначається у рахунку-фактурі та/або у видаткових накладних (п. п.1.1., 1.2.).

Сторони погодили п. 3.1. договору, що загальна ціна цього договору визначається як сума вартості всього товару, поставленого Постачальником Покупцю в рамках цього договору, що зазначається у видаткових накладних на товар.

Згідно пунктів 3.2., 3.3. розрахунки за цим договором здійснюються шляхом банківського переказу на поточний рахунок Постачальника, що зазначений у рахунках-фактури та/або видаткових накладних. Покупець здійснює оплату з відстрочкою платежу 60 календарних днів з дати рахунку-фактури та/або видаткової накладної постачальника.

З копій видаткових накладних №1779 від 19.05.2016р., №1960 від 31.05.2016р. та №2117 від 10.06.2016р. вбачається, що позивач на замовлення відповідача №1730 від 12.05.2016р. №1925 від 26.05.2016р. та №2095 від 07.06.2016р. поставив товар на загальну суму 1648736,25 грн.

Представник відповідача отримав товар без будь-яких зауважень, про що свідчить підпис на видаткових накладних.

Оплата товару була проведена відповідачем частково у сумі 182790,00 грн., що підтверджується банківською випискою.

У зв'язку з неповною оплатою товару позивач звернувся з відповідними позовними вимогами на суму 1465946,25 грн. до господарського суду Дніпропетровської області.

Відтак причиною спору є питання наявності підстав для спонукання відповідача в судовому порядку до виконання грошових зобовязань, що виникли за договором поставки товару.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обов'язковість договору до виконання сторонами встановлена ст. 629 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач згідно п. 4.2.3. несе обов'язок своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за товар на умовах, визначених даним договором.

Унормовано ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар (ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України).

У п. 2.2. договору сторони встановили, що датою поставки товару, є дата зазначена на товарно-транспортній накладній та/або на видатковій накладній. З цього часу право власності на товар, а також ризик випадкової втрати, знищення та/чи пошкодження товару переходить до Покупця.

З огляду на наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини справи позивач є таким, що виконав свій обов'язок з поставки товару.

Доводи відповідача, що позивачем не надано рахунків-фактури, від дати яких здійснюється оплата товару і документів, що підтверджують якість товару не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Зі змісту ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами і доповненнями) вбачається, що факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи.

Обов'язкові реквізити первинних документів згідно ч. 2 цієї статті:

назва документа (форми);

дата і місце складання;

назва підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні відповідають вищенаведеним вимогам, фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, отже є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Верховний Суд України в постанові від 29.09.2009р. у справі №37/405 вказав, що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а отже, наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплатити товар.

До того ж п. 3.3. договору передбачена можливість альтернативної оплати або з дати рахунку-фактури та видаткової накладної або лише з дати видаткової накладної.

Ненадання позивачем відповідачу документів, що підтверджують якість товару також не звільняє відповідача від обов'язку оплатити товар.

Згідно ч. 2 ст.662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 5.1. укладеного договору передбачено, що якість кожної партії товару, що проставляється за цим договором, має відповідати сертифікату якості виробника товару на таку партію, що надається разом із товаром.

Як вбачається з матеріалів справи поставлений товар має сертифікати якості. Матеріали справи дійсно не мають доказів передачі цих сертифікатів відповідачу, але в той же час слід звернути увагу на приписи ст. 666 Цивільного кодексу України, якими надано право покупцю у випадку не передачі продавцем документів, договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Наведеним правом відповідач не скористався. В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача щодо надання сертифікатів якості товару, відсутні будь-які претензії щодо якості, кількості та асортименту поставленого товару.

Умовами договору порядок приймання товару по якості сторонами не встановлений. В усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами постачання або іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю і комплектності, а також тари під продукцією або товарами застосовується Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СРСР №П-7 від 25.04.1966р.

Згідно п. 14. Інструкції приймання продукції за якістю і комплектності робиться в точній відповідності із стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що засвідчують якість і комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т. п.), що поставляється. Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що поступила, і в акті вказується, які документи відсутні.

Доказів складання акту відповідачем не надано. В матеріалах справи відсутні докази, що покупець (відповідач) вимагав від продавця (позивача) передачі разом із товаром сертифікату якості, відсутні будь-які претензії щодо якості, кількості та асортименту поставленого товару.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції позивачем були надані докази сплати відповідачем за договором 85025,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 14.09.2016р. У зв'язку з чим, судом обґрунтовано припинено провадження у справі в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у сумі 85025,00 грн. та задоволені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 1380921,25 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сторонами у п. 8.3. договору передбачено, що у разі несвоєчасного виконання грошових зобовязань Покупець сплачує суму боргу з врахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, яка дії протягом періоду, за який нараховується пеня.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 і ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позивачем були заявлені до стягнення 49093,49 грн. пені. Здійснивши перерахунок господарський суд Дніпропетровської області вірно визначив, належна до стягнення пеня має становити суму 32288,79 грн.

З урахуванням ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення трьох процентів річних у сумі 3020,00 грн.

Щодо решти доводів апеляційної скарги відповідача про неправомірний розгляд справи за відсутності відповідача, якого не було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, внаслідок чого він був позбавлений можливості довести свої заперечення проти позову на засадах змагальності, то вони не можуть бути підставою для скасування означеного судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 3 ст. 129 Конституції України одним з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені в статтях 4-2 ("Рівність перед законом і судом") та 4-3 ("Змагальність") Господарського процесуального кодексу України.

Забезпечення участі сторін та інших учасників у судовому процесі покладається на господарський суд, який відповідно до ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України після прийняття позовної заяви зобов'язаний винести і надіслати їм ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 06.09.2016р. порушив провадження у справі №904/7738/16 та прийняв позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Провімі" до розгляду, справу призначено до розгляду в засіданні на 29.09.2016р. о 11:30 год.

У якості доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами до позовної заяви був доданий опис вкладення у цінний лист 449 про направлення на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" за адресою: Дніпропетровська область, м.Підгородне, вул. Ульянова, 127 та відповідна квитанція №29449 від 26.08.2016р. (а.с.4-5).

Дійсність вказаної в позовній заяві юридичної адреси відповідача підтверджена зробленим місцевим господарським судом відповідним Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за станом на 28.09.2016р. (а.с.54).

Відповідно до штемпелю господарського суду на процесуальному документі ухвала про порушення провадження у справі була направлена всім сторонам 07.09.2016р., але дійсно не була отримана відповідачем та повернута до суду без вручення адресату з відміткою підприємства поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання" (а.с.50-53). Відповідач в призначений день у судове засідання не з'явився.

В п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (зі змінами і доповненнями) зазначається, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 2.6.15. та п. 2.6.16. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №28 від 20.02.2013р., на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата. Не допускається залишення у справі вихідного процесуального документа без відмітки про його відправлення або вручення.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу. (п. 19 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/482 від 13.08.2008р. "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" (зі змінами і доповненнями).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, а статтею 77 цього Кодексу передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України встановлює правило, за яким якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За встановлених вище обставин колегія суддів доходить висновку, що враховуючи, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання 29.09.2016р., суд першої інстанції у відповідності до норм ст.ст. 22, 75, 77 Господарського процесуального кодексу України мав законні підстави для розгляду справи у відсутності відповідача.

Із клопотаннями про надання суду апеляційної інстанції будь-яких нових доказів, із зазначенням причин за яких їх не було надано суду першої інстанції, відповідач під час перегляду справи в порядку апеляційного провадження також не звертався, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про порушення його процесуальних прав та вирішення спору з порушенням принципів змагальності тощо.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2016р. у справі №904/7738/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 08.12.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова