ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

12.12.2016р. Справа № 5006/19/94/2012

Господарський суд Донецької області у складі судді Уханьової О.О., при секретарі судового засідання Конько В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали:

скарги Публічного акціонерного товариства Перший Український міжнародний

банк м. Донецьк

на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

по справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства Перший Український міжнародний

банк м. Донецьк

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Гер Мар м. Маріуполь

про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №3 від 25.05.2007р. в розмірі 154108,80 дол. США та 40214,63 грн.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) ОСОБА_1 за довіреністю №402/15 від 12.08.2015р.

від відповідача не явився,

від ВДВС не явився

суть скарги:

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.12.2012р. позовні вимоги ПАТ Перший Український міжнародний банк, м. Донецьк задоволені, стягнуто з ТОВ Гер Мар м. Маріуполь на користь ПАТ Перший Український міжнародний банк м.Донецьк заборгованість за кредитним договором №3 від 25.05.2007р., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 139718,94доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 14389,86 дол. США, пені в сумі 40214,63грн., судовий збір в сумі 25430,88грн.

На виконання вказаного рішення видано відповідний наказ від 21.12.2012р.

08.11.2016р. через канцелярію господарського суду надійшла скарга №КНО-61.1.3/203 від 02.11.2016р. ПАТ Перший Український міжнародний банк м. Донецьк на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

В цій скарзі скаржник просить визнати дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області щодо відмови у відкритті виконавчого провадження неправомірними, скасувати повідомлення від 12.10.2016р. №387/5-16П 7169 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

В підтверження надав копії заяви про відкриття ВП №61.1.3/104 від 03.10.2016р. з доказами направлення 04.10.2016р., повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №387/5-16П/7169 від 12.10.2016р.

25.11.2016р. на електронну адресу суду (28.11.2016р. повторно отримані поштою) від ДВС надійшли заперечення на скаргу, в яких проти задоволення скарги останній заперечив, посилаючись на те, що державний виконавець обґрунтовано повернув виконавчий документ без прийняття до виконання, оскільки, по-перше, він не підвідомчий відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, а по-друге, стягувачем не надані докази сплати авансового внеску, передбаченого Законом України Про виконавче провадження. Також зазначив, що моментом предявлення виконавчого документу до виконання є саме момент надходження цього документу до державного виконавця. Крім того, зазначив, що пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання.

30.11.2016р. представник скаржника надав заяву про ознайомлення з матеріалами скарги, яка судом задоволена, представник скаржника ознайомився з матеріалами скарги.

12.12.2016р. представник стягувача в судове засідання явився, наполягав на задоволенні скарги, надав додаткові пояснення.

Представники боржника та ВДВС не скористались своїм законним правом на участь в судовому засіданні, про час і місце якого повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи та надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд ,-

встановив:

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.12.2012р. позовні вимоги ПАТ Перший Український міжнародний банк, м. Донецьк задоволені, стягнуто з ТОВГер Мар м. Маріуполь на користь ПАТ Перший Український міжнародний банк, м.Донецьк заборгованість за кредитним договором №3 від 25.05.2007р., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 139718,94доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 14389,86 дол. США, пені в сумі 40214,63грн., судовий збір в сумі 25430,88грн.

21.12.2012р. на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

04.10.2016р. (згідно поштового штампу на описі вкладення до цінного листа та фіскального чеку) ПАТ Перший Український міжнародний банк м. Донецьк звернулось до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження №КНО-61.1.3/104 від 03.10.2016р.

12.10.2016р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області ОСОБА_2 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №387/5-16П/7169, з посиланням на п.п.8, 10 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 (в редакції від 29.09.2016р.), який передбачає у якості підстави для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання ненадання підтвердження сплати авансового внеску та предявлення виконавчого документу не за підвідомчістю.

Повідомлення отримане банком 25.10.2016р. Скарга направлена до господарського суду 02.11.2016р. (отримана судом 08.11.2016р.).

За приписами ч.1 ст.121-2 ГПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Таким чином, скарга подана скаржником з дотриманням встановленого законодавством терміну.

Господарський суд при розгляді скарги по суті виходить з наступного:

При винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №387/5-16П/7169 від 12.10.2016р. державний виконавець керувався Законом України Про виконавче провадження в редакції від 02.06.2016р. (зокрема, п.п.8, 10 ч.4 ст. 4), який набрав чинності 05.10.2016р. та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (п. 4 розділу І), затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 в редакції від 29.09.2016р., яка також набрала чинності 05.10.2016р.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 (в редакції від 29.09.2016р.) відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від шести до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

За вимогами ч.2 ст. 26 Закону (в редакції від 02.06.2016р.) до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно п.п.8, 10 ч.4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон) в редакції від 02.06.2016р. виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо, зокрема, стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим та якщо виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Господарським судом встановлено, що скаржник звернувся 04.10.2016р. (згідно поштового штампу на описі вкладення до цінного листа та фіскального чеку) до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження №КНО-61.1.3/104 від 03.10.2016р.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 51 ГПК України процесуальна дія, для якої встановлено строк, може бути вчинена до 24-ї години останнього дня строку.

Таким чином, враховуючи, що скаржник звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження №КНО-61.1.3/104 від 03.10.2016р. до набрання чинності Закону від 02.06.2016р. (до 05.10.2016р.), державним виконавцем помилково було застосовано положення Закону в новій редакції, відповідно застосуванню підлягали норми Закону №606-ХІV від 21.04.1999р. в редакції від 12.06.2016р.

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону в редакції, яка діяла станом на 04.10.2016р., на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими: боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

З наказу господарського суду Донецької області від 21.12.2012р. по справі №5006/19/94/2012 вбачається, що сума зобовязання, що предявлена до стягнення становить 154108,80доларів США та 65645,51грн. та є більшою в гривневому еквіваленті ніж 3 (три мільйонів гривень). Таким чином, ПАТ Перший Український міжнародний банк м. Донецьк правомірно звернувся із відповідною заявою саме до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області.

Крім того, Законом в редакції, яка діяла станом на момент звернення скаржника із заявою (04.10.2016р.), не передбачена сплата авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Держава, за змістом ч.4 ст. 13 Конституції України, прийняла на себе зобовязання, через свої органи, забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, встановивши рівність всіх субєктів власності перед законом.

Згідно ст. 129 Конституції України одним із засад судочинства є обов'язковість рішень суду. Статтею 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів визначено поняття обовязковість судових рішень, яке полягає в тому, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України.

Суд вважає за необхідне застосувати до спірних відносин Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", згідно якого Європейський суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Аналогічні за змістом висновки містяться в інших рішеннях Європейського суду з прав людини, а саме у справі "Голдер проти Сполученого Королівства (від 21.02.1975р.), Шмалько проти України .

Господарський процесуальний кодекс України також містить розділ щодо виконання рішення, ухвали, постанови. Так, зокрема, статтею 115 встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За таких обставин, та враховуючи конституційний принцип доступності до правосуддя всіх осіб, застосовану у цій справі практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень, яка є обовязковою для національних судів згідно Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, враховуючи також справедливий баланс інтересів стягувача та боржника, суд приходить до висновку про визнання дій державного виконавця неправомірними.

Крім того, заперечення ВДВС щодо пропущення строку на предявлення виконавчого документа до виконання є безпідставними, оскільки наказ господарського суду Донецької області №5006/19/94/2012 від 21.12.2012р. вже неодноразово перебував на примусовому виконанні в органах Державної виконавчої служби. Цей факт підтверджується доказами наданими представником стягувача, а саме: копіями постанови про повернення виконавчого документа від 12.12.2013р., постанови про відкриття ВП №50836845 від 15.04.2016р., постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.09.2016р.

Скаржник також просив скасувати повідомлення від 12.10.2016р. №387/5-16П/7169 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, господарський суд враховує наступне:

Враховуючи приписи ГПК України, Закону України Про виконавче провадження, пункту 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, у суду відсутні повноваження скасовувати рішення органів Державної виконавчої служби. Натомість, встановивши обґрунтованість доводів заявника, суд може визнати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання недійсним. Як зазначено в інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-08/369 від 29.06.2010 Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України, вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідного повідомлення, а не про визнання його недійсним.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, Конституцією України, Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Законом України Про виконавче провадження, ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу Публічного акціонерного товариства Перший Український міжнародний банк м. Донецьк на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області в повному обсязі.

Визнати дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області неправомірними.

Визнати повідомлення від 12.10.2016р. №387/5-16П/7169 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області недійсним.

Суддя О.О. Уханьова