Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" грудня 2016 р. Справа № 906/1152/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 05.09.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №2 від 05.01.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (м. Житомир)

до Будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ району (смт. Озерне, Житомирський р-н, Житомирська область)

про стягнення 9766,88 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий газ у розмірі 9766,88 грн, з яких: 7504,28 грн основного боргу, 1445,67 грн пені, 171,61 грн 3% річних та 645,32 грн інфляційних втрат.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві; надав клопотання про долучення до матеріалів справи акту звірки за період січень 2016 року та довідки про заборгованість відповідача станом на 12.12.2016 (а. с.31 - 34).

Представник відповідача в судовому засіданні, згідно з наданим до суду відзивом на позовну заяву від 12.12.2016 вих. № 592 (а. с. 34, 35), борг в частині заборгованості за спожитий у січні 2016 року природний газ визнав та зобов'язався погасити його перед позивачем відразу після зняття арешту з рахунків відповідача. Посилаючись на відсутність фінансування, не доведення позивачем факту завдання йому збитків, внаслідок несвоєчасної оплати коштів за поставлений газ, та арешт рахунків, просив відмовити позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення нарахованих до стягнення за порушення договірних зобов'язань штрафних санкцій. Надав заяву від 12.12.2016 вих. № 591 про долучення до матеріалів справи розрахунку пені, копії постанови про арешт коштів боржника від 06.03.2014, копії облікової картки на зведене виконавче провадження № ЄДРВП 33818370, копії довідки АА № 865/67 з ЄДРПОУ від 23.04.2013 та копії положення про Будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ району (а. с. 36 - 48).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (постачальник/позивач) та Будинкоуправлінням №3 Житомирської КЕЧ району (споживач/відповідач) було укладено договір № 11410OR6F9AN016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - договір, а. с. 9 - 13).

Відповідно до умов п. 1.1 договору, постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

За змістом п. 4.2 договору, оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Підпунктом 5.4.2 пункту 5.4 договору визначено обов'язок споживача оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Судом встановлено, що свої зобов'язання за умовами договору від 01.01.2016 щодо постачання відповідачеві у 2016 році природного газу позивач виконав належним чином, поставивши останньому у січні 2016 року природного газу в об'ємі 1044 м3 на суму 7504,28 грн, доказом чого є акт приймання-передачі природного газу за № 9АN016 від 25.01.2016 (а. с. 14).

Відповідач, в порушення умов договору № 11410OR6F9AN016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016, а також положень ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, свої зобовязання по оплаті отриманого природного газу перед позивачем не виконав, внаслідок чого станом на час розгляду справи в суді борг відповідача за переданий йому позивачем газ склав 7504,28 грн, що також не заперечується відповідачем.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про правомірність заявлення до стягнення з відповідача суми основного боргу за несвоєчасно сплачену ним заборгованість по оплаті спожитого у січні 2016 року природного газу у розмірі 7504,28 грн.

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача за порушення грошових зобов'язань інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 6), позивач просить стягнути з відповідача за несвоєчасно проведені розрахунки з оплати природного газу - 645,32 грн інфляційних за період березень - жовтень 2016 року та 171,61 грн 3% річних, обрахованих за період з 11.02.2016 по 15.11.2016.

Перевіривши правильність нарахування річних та інфляційних за визначений позивачем період, господарський суд встановив, що їх суми обґрунтовані та вірні.

Що стосується нарахованої та заявленої до стягнення позивачем на свою користь з відповідача пені у розмірі 1445,67 грн, господарський суд приймає до уваги, що згідно з пп. 6.2.1 п. 6.2 договору, у разі порушення споживачем строків оплати споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Зі змісту ст. 610 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги по поставці природного газу, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

За вказаних обставин, здійснивши перерахунок пені за період з моменту виникнення заборгованості по визначену позивачем дату - 11.08.2016, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявлена сума пені складає 1442,01 грн. Вимогу про стягнення 3,66 грн пені позивачем заявлено до суду безпідставно, оскільки при здійсненні перерахунку пені, судом було встановлено, що позивачем невірно визначено початок періоду її нарахування (11.02.2016 проти правильного 10.02.2016), у зв'язку з чим помилково нараховано пеню за 10 та 11.08.2016, що суперечить приписам ч. 6 ст. 232 ГК України, за якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. При визначенні строку, з якого відбулося прострочення грошового зобов'язання, суд керувався пп. 4.2.3 п. 4.2 договору та п. 1.9 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву, про відмову в задоволенні вимог про стягнення нарахованих штрафних санкцій, слід зазначити таке.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на вище вказане, а також враховуючи тяжкий фінансовий стан відповідача та арешт його рахунків, що вбачається з постанови ДВС від 06.03.2016 у ВП № 33818370, зважаючи на особливості порядку його фінансування (по формі власності підприємство відповідача є бюджетною організацією, а фактично знаходиться на самоокупності), крім того, враховуючи, що до стягнення з відповідача окрім пені нараховано також 645,32 грн інфляційних та 171,61 грн 3% річних, при цьому, позивачем не доведено факту завдання йому чи іншим учасникам господарських відносин збитків внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем коштів, господарський суд розцінив вказані обставини як такі, що заслуговують на увагу, тому керуючись п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, вважає за доцільне зменшити розмір заявленої до стягнення пені. За вказаних обставин до стягнення з відповідача підлягає 721,01 грн пені. У стягненні 721,00 грн суд відмовляє.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити відповідачу, що повноваженнями відмовляти позивачу у стягненні на його користь обґрунтовано нарахованих штрафних санкцій в цілому, інфляційних та річних, ні за клопотанням відповідача, ні з власної ініціативи, суд не наділений.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати боргу та/або інших доказів на спростування позовних вимог суду не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 9042,22 грн, з яких: 7504,28 грн основного боргу, 721,01 грн пені, 171,61 грн 3 % річних та 645,32 грн інфляційних нарахувань. У стягненні з відповідача 724,66 грн пені суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ району (12443, Житомирська обл., Житомирський р-н, смт. Озерне, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10002, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Фещенка-Чопівського, буд. 35, ):

- 7504,28 грн основного боргу,

- 721,01 грн пені,

- 171,61 грн 3 % річних,

- 645,32 грн інфляційних нарахувань,

- 1377,48 грн судового збору.

3. У іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14.12.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - відповідачу - рек. з повід.