РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016Справа №910/18911/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта»

про стягнення 1 314 056,82 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Галай О.О. - по дов. № 001 від 04.10.2016

від відповідача Марусенко Ю.Г. - по дов. № б/н від 12.02.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» про стягнення 1 314 056,82 грн. вартості переданого в оренду обладнання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.03.2013 між сторонами був укладений договір оренди № 1-037-13/5 (далі - договір оренди) та договір поставки № 1-036-13/1 (далі - договір поставки), згідно яких відповідач зобов'язався придбавати у позивача мастильні матеріали торгівельної марки «MOBIL», а позивач в свою чергу надати відповідачу в оренду обладнання для СТО. Строк дії вказаних договорів становить 3 роки, з 08.02.2013 по 08.02.2016. Позивач надав відповідачу в оренду обладнання на загальну суму 65 062,72 доларів США, що в перерахунку по курсу НБУ на дату укладення договору становило суму в розмірі 520 046,34 грн. Згідно п. 1.5 договору поставки, відповідач зобов'язався придбати у позивача мастильні матеріали в загальній кількості 76 721 літрів. Згідно акту звірки відповідач придбав у позивача мастильні матеріали торгівельної марки «MOBIL» в загальній кількості 16 786 літрів. Відповідно до п. 10.2. договору поставки, у випадку не виконання в повному обсязі покупцем п. 1.5. даного договору, останній зобов'язаний викупити на вимогу постачальника все передане по договору оренди обладнання, за ціною прямо пропорційною кількості придбаного у постачальника товару. Вартість обладнання, яку повинен сплатити відповідач становить 1 314 056,82 грн. Позивачем було направлено вимогу про оплату вартості переданого в оренду обладнання, однак відповідач її проігнорував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 порушено провадження у справі № 910/18911/16 та призначено справу до розгляду на 10.11.2016.

Відповідач у поданому 02.11.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву просить провадження у справі припинити посилаючись на наступне. Позивачем не подано доказів в обґрунтування вартості ціни позову у розмірі 1 314 056,82 грн. Відповідач вважає, що позивачем ціна обладнання завищена. Незважаючи на те, що строк дії договору поставки встановлений до 08.02.2016 сторонами у період з 11.02.2016 по 22.09.2016 продовжували відносини в рамках цього договору, зокрема було поставлено позивачу 2 129 літрів мастил, які сплачені позивачем. Вважає, що договір оренди також є пролонгованим, оскільки після закінчення встановленого строку його дії сторони продовжували відносини за ним шляхом надання послуг оренди та їх сплати. З огляду на це вважає, що відсутні підстави вимагати викуп переданого в оренду обладнання.

Позивач в судовому засіданні 10.11.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 10.11.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18911/16 від 10.11.2016 розгляд справи відкладено на 22.11.2016.

Позивачем в судовому засіданні 22.11.2016 подано письмові пояснення, в яких зазначає, що позов поданий з підстав невиконання відповідачем господарського зобов'язання, визначеного у п. 10.2 договору поставки - невиконання свого обов'язку з придбання переданого в оренду обладнання у строк визначений договором. Договором встановлено строк виконання зобов'язання - не пізніше 10 днів з моменту вимоги. Вимога позивача залишена відповідачем без відповіді, а отже відповідачем порушено господарське зобов'язання. Позивач підтверджує, що здійснював поставку товару відповідачу, проте це відбувалось не на виконання договору поставки.

В судовому засіданні 22.11.2016 відповідно до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 29.11.2016.

Відповідач у поданих 25.11.2016 до відділу діловодства суду запереченнях на пояснення позивача зазначає, що поставка товару після 08.02.2016 відбувалась на виконання договору поставки, оскільки у всіх документах йде посилання на цей номер договору. Відповідач вважає, що у позивача відсутні підстави вимагати оплати орендованого обладнання з підстав продовження дії як договору оренди так і договору поставки.

В судовому засіданні 29.11.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.02.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілта» (покупець, відповідач) був укладений договір поставки № 1-036-13/1 (далі - договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки постачальник зобов'язується поставляти та передавати протягом стоку дії договору покупцю якісні мастильні матеріали торгової марки «MOBIL» (далі - товар), а покупець зобов'язується приймати та сплачувати поставлений товар у порядку та на умовах визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.5 договору поставки загальна кількість товару, що поставляється за весь період дії даного договору становить не менше 76 721 літрів.

Згідно з п. 9.1 договору поставки даний договір вступає в силу з дати його підписання повноваженими представниками сторін та діє протягом 3 (трьох) років, тобто до 08.02.2016.

Також 08.02.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма» (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілта» (орендар, відповідач) був укладений договір оренди № 1-037-13/5 (далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди його предметом є надання орендодавцем за обумовлену сторонами договору плату, у тимчасове користування орендаря обладнання з правом його подальшого викупу на умовах, передбачених договором поставки № 1-036-13/1 від 08.02.2013, згідно додатку № 1.

Згідно додатку № 1 до договору (специфікація) передачі підлягає наступне майно, вартістю 520 046,34 грн.:

1. установка компресорна СБ4/Ф-500АВ800 - 1 шт.,

2. 4-х стоячний підйомник - 1 шт.,

3. траверса - 1 шт.,

4. поворотні площадки - 2 шт.,

5.компресор РМ-3130,00 (500/1400) - 1 шт.,

6. підіймач 2 стійковий г/п 5 т. - 1 шт.,

7. підйомник двухстоячний г/п 5 т. - 1 шт.,

8. пристрій провірки-регуліровки світла фар - 1 шт.,

9. СР 7733 пневмогайковерт - 1 шт.,

10. підіймач двох стійковий електромеханічний - 1 шт.

Відповідно до п. 2.1 договору оренди орендодавець зобов'язаний передати по акту приймання-передачі обладнання, згідно додатку до договору, що є об'єктом оренди, не пізніше 10 календарних днів з дня підписання даного договору.

Згідно акту приймання-передачі від 08.02.2013 позивач передав, а відповідача прийняв перелічене у специфікації обладнання у повному обсязі.

Згідно з п. 12.2 договору оренди строк оренди починається з моменту фактичної передачі обладнання, передбаченого додатком № 1 до договору, та припиняється з дати закінчення строку дії договору поставки № 1-036-13/1 від 08.02.2013 або настання умов, зазначених у п. 10.1 або 10.2 договору поставки.

Пунктом 10.2 договору поставки передбачено, що у разі не виконання в повному обсязі покупцем п. 1.5 даного договору або у разі систематичного невиконання (більше 4-х місяців підряд) покупцем пункту 1.4 даного договору, покупець зобов'язаний викупити на вимогу постачальника, а постачальник зобов'язується продати покупцю згідно договору купівлі-продажу в строки не пізніше 10 днів з моменту такої вимоги, усе передане згідно договору оренди № 1-037-13/5 від 08.02.2013 обладнання, за ціною прямо пропорційною кількості придбаного у постачальника товару згідно цього договору. Обладнання в такому разі передається не пізніше 3-х денного строку з моменту укладення договору купівлі-продажу.

Позивач звертався до відповідача з вимогою № 1725 від 09.09.2016 (надіслана 12.09.2016, що підтверджується поштовою квитанцією № 7001 та описом вкладення у цінний лист № 12.09.2016) про сплату вартості обладнання в сумі 1 314 056,82 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач протягом дії договору поставки не поставив визначений цим договором обсяг товару, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити вартість переданого в оренду обладнання, яка залишена відповідачем без задоволення.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 10.2 договору оренди при наявності у тому необхідності та комерційної доцільності сторони даного договору вправі розглядати питання про продовження строку дії (пролонгації) даного договору на визначений обопільним рішенням період (строк) або не невизначений строк (на вибір сторін даного договору) на тих самих умовах, визначених сторонами в даному договорі, умовах оренди обладнання (майна).

Статтею 764 Цивільного кодексу України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно з ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Доказів того, що однією із сторін було виявлено не бажання продовжувати договірні правовідносини не подано, а отже договір оренди наразі є продовженим до 08.02.2019.

Наявні в матеріалах справи документи також підтверджують, що сторони продовжують відносини за договором оренди, оскільки в них йде посилання саме на цей договір:

рахунки на оплату № 95 від 29.02.2016№ 142 від 31.03.2016, № 191 від 29.04.2016, № 312 від 29.07.2016, № 351 від 31.08.2016, № 23256 від 22.09.2016, № 233 від 31.05.2016, № 272 від 30.06.2016, № 388 від 30.09.2016;

акти надання послуг № 5117 від 29.02.2016, № 8348 від 31.03.2016, № 11026 від 29.04.2016, № 13294 від 31.05.2016, № 15535 від 30.06.2016, № 18002 від 29.07.2016, № 20540 від 31.08.2016, № 23044 від 30.09.2016;

платіжні доручення № 14908 від 10.03.2016, № 15679 від 13.04.2016, № 16111 від 11.05.2016, № 16721 від 15.06.2016, № 17144 від 11.07.2016, № 17716 від 11.08.2016, № 54373 від 09.09.2016, № 18919 від 07.10.2016).

Згідно з п. 11.6 договору оренди при розірванні даного договору інші пов'язані договори з даним договором також припиняють свою дію одночасно з припиненням цього договору (в т.ч. договір поставки № 1-036-13/1 від 08.02.2013).

Оскільки доказів в підтвердження того, що договір оренди припинився матеріали справи не містять, то договір поставки також є продовженим.

Більше того, матеріали справи також підтверджують продовження відносин за договором поставки, про що свідчать наступні документи:

рахунки на оплату № 4196 від 22.02.2016, № 13395 від 24.05.2016, № 14340 від 06.06.2016, 17035 від 11.07.2016, № 18958 від 01.08.2016, № 20807 від 23.08.2016, № 22099 від 08.09.2016, № 23256 від 22.09.2016;

видаткові накладні № 4377 від 22.02.2016, № 12754 від 24.05.2016, № 13696 від 06.06.2016, 16328 від 11.07.2016, № 18186 від 01.08.2016, № 19931 від 23.08.2016, № 21176 від 08.09.2016, № 22265 від 22.09.2016;

платіжні доручення № 15222 від 30.03.2016, № 792 від 01.07.2016, № 16691 від 10.06.2016, 17829 від 12.08.2016, № 18190 від 05.09.2016, № 18680 від 29.09.2016, № 18920 від 07.10.2016.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як зазначалось вище відповідач має передати визначену умовами договору кількість товару протягом дії договору поставки.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки договір поставки є продовженим та між сторонами тривають зобов'язання щодо поставки визначеної умовами договору кількості товару, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості обладнання є передчасними.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем не доведено порушення його права щодо несплати відповідачем вартості переданого в оренду обладнання в сумі 1 314 056,82 грн., в зв'язку з чим в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма» слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 06.12.2016.

СуддяВ.В. Сівакова