ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016 року Справа № 904/6887/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №14-109 від 18.04.2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №2110 від 16.08.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія"Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2016 р. у справі

за позовом публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

м. Київ

до Комунального підприємства "Теплоенерго"Дніпропетровської міської ради,

м. Дніпро

про стягнення 21 777 031,69 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради з позовом про стягнення пені у розмірі 912 559 грн.86 коп., суми 3 % річних у розмірі 1 344 008 грн. 45 коп. та інфляційної складової у розмірі 19 520 463 грн. 38 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2016 р. ( суддя Новікова Р. Г. ) по справі № 904/6887/16 позовні вимоги задоволено частково cтягнуто з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України": пеню в розмірі 638 791 грн. 89 коп., суму 3 % річних в розмірі 1 338 020 грн. 32 коп., суму інфляційної складової в розмірі 18 544 461 грн. 03 коп. та судовий збір в розмірі 197 379 грн. 29 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням Відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/3776-ТЕ-4 від 28.12.2012 р. На підставі ст. 83 ГПК України господарський суд частково задовольнив клопотання Відповідача, зменшивши розмір пені на 30 %.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2016 р. у справі № 904/6887/16 в частині зменшення розміру пені на 273 767 грн. 97 коп. Прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 273 767 грн. 97 коп. пені, в стягненні яких було відмовлено господарським судом Дніпропетровської області.-

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ГПК України, оскільки не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, винесене з порушенням ст. ст. 610, 611, 617, 625 ЦК України. Штрафні санкції у вигляді 912 559 грн. 86 коп. пені менші за понесені Позивачем фактичні збитки у вигляді 19 520 463 грн. 38 коп., а тому застосування в даній справі положень ст. 233 ГК України є порушенням матеріального права. Окрім того, під час розгляду справи не було враховано інтереси Позивача. Відповідачем не надано жодних належних доказів щодо винятковості обставин в частині зменшення розміру неустойки.

У судовому засіданні представник Відповідача просив суд апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

У судовому засіданні 16.02.2016 р. оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 712 ЦК України ).

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 28.12.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( Продавець ) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради ( Покупець ) укладений Договір купівлі-продажу природного газу № 13/3776-ТЕ-4, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцеві у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, та національними творчими спілками і їх регіональними осередками ( крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності ) ( п. п. 1.1, 1.2 договору ).

П. 2.1 договору сторони погодили термін передачі газу з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

Згідно з п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

П. 11.1 договору, сторони погодили, що договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині поставки газу до 31.12.2013 р., в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору Покупцем у січні грудні 2013 року було передано, а Продавцем прийнято природний на загальну суму 62 282 736 грн. 53 коп.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Факт порушення Комунальним підприємством "Теплоенерго" грошових зобов'язань за договором купівлі продажу природного газу №13/3776-ТЕ-4 від 28.12.2012 р., був встановлений рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2014 р. у справі № 904/7155/14 та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 р. у справі № 904/7155/14 та не потребує доказування в силу приписів ч. 3 ст. 35 ГПК України.

Постановою Вищого господарського суду від 15.04.2015 р. у справі № 904/7155/14, залишено без змін постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 р. у справі № 904/7155/14, якою було змінено рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2014 р. у справі № 904/7155/14, в частині розміру зменшення пені. Так, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2014 р. у справі № 904/7155/14, пеню за загальний період з 14.02.2013 р. по 25.03.2014 р. було зменшено на 90 % з 3 623 097 грн. 93 коп. до 362 309 грн.79 коп. Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що пеня за період з 14.02.2013 р. по 25.03.2014 р., підлягає зменшенню на 50 % з 3 623 097 грн. 93 коп. до 683 400 грн. 34 коп. В решті позовних вимог рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2014 р. у справі № 904/7155/14 залишено без змін.

Разом з тим, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 р. у справі № 904/7155/14 з Відповідача на користь Позивача було стягнуто 3 % річних за період з 14.03.2013 р. по 25.03.2014 р. ( включно ) та суму інфляційної складової за період з лютого 2013 р. по лютий 2014 р. ( включно ).

Як вбачається з документів, наданих Позивачем та не спростовується Відповідачем, останній повністю погасив суму основного боргу за договором купівлі- продажу природного газу № 13/3776-ТЕ-4 від 28.12.2012 р. із порушенням строків оплати, визначених договором, а саме - 16.09.2015 р.

Враховуючи той факт, що Комунальне підприємство "Теплоенерго" повністю погасило заборгованість за Договором купівлі-продажу природного газу № 13/3776-ТЕ-4 від 28.12.2012 р. лише 16.09.2015 р., Позивач нарахував та просить стягнути з Відповідача по цій справі: пеню у розмірі 912 559 грн. 86 коп. за загальний період з 26.03.2014 р. по 13.07.2014 р., суму 3 % річних у розмірі 1 344 008 грн. 45 коп. за загальний період з 26.03.2014 р. по 16.09.2015 р. та інфляційну складову у розмірі 19 520 463 грн. 38 коп. за загальний період з березня 2014 р. по червень 2015 р.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, відповідно до ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Дослідивши розрахунок 3 % річних, наданий Позивачем, господарський суд встановив, що в ньому допущено помилку. За загальним правилом день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних. Позивач при нарахуванні 3 % річних помилково включив до періоду нарахування дні, по яких Відповідач сплачував заборгованість.

За результатом зробленого судом розрахунку, стягненню з Відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 1 338 020 грн. 32 коп.

Перевіривши розрахунок суми інфляційної складової, наданий Позивачем, місцевим судом також було встановлено, що Позивачем було невірно розраховано суму інфляційної складової, яка підлягає стягненню з Відповідача. За результатами зробленого судом розрахунку, інфляційні витрати через несплату суми боргу за загальний період з березня 2014 р. по червень 2015 р. становлять суму в розмірі 18 544 461 грн. 03 коп.

Згідно з ч . 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

П. 9.3. договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

За несвоєчасну оплату природного газу, Позивачем заявлена до стягнення пеня у розмірі 912 559 грн. 86 коп. за загальний період з 26.03.2014 р. по 13.07.2014 р.

Дослідивши розрахунок пені наданий Позивачем, суд дійшов висновку, що він зроблений вірно та відповідає вимогам чинного законодавства.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Відповідачем було заявлене клопотання, в якому він просив, у разі задоволення позовних вимог, зменшити розмір пені, заявленої до стягнення на 50 %, у зв'язку із скрутним становищем на підприємстві Відповідача.

Приймаючи до уваги несвоєчасне виконання Відповідачем своїх зобов"язань за Договором щодо оплати вартості отриманого газу, приписи ст.ст. 525, 526, 530, 536, 546, 549, 625, 655, 692, 712 ЦК України та умови Договору, колегія суддів погоджується з висновком попередньої судової інстанції про наявність підстав для стягнення з Відповідача: інфляційної складової в розмірі 18 544 461 грн. 03 коп., суми 3 % річних в розмірі 1 338 020 грн. 32 коп.

Щодо стягнення пені, то місцевий господарський суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України за власною ініціативою зменшив розмір штрафних санкцій на 30 % - з 912 559 грн. 86 коп. до 638 791 грн. 89 коп., з огляду на те, що пеня є заходом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання Відповідачем, останній не являється організацією, створеною з метою отримання прибутку. А заборгованість виникла, внаслідок несплати вартості послуг теплопостачання, наданих Відповідачем населенню та іншим споживачам.

Причиною апеляційного розгляду у даній справі є питання про наявність або відсутність підстав для зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з підприємства внаслідок прострочення виконання зобов'язання з оплати отриманого природного газу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Ст. 233 ГК України також передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої Позивачем до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. ( із змін. і доп. ) Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання ( п. 3 ст. 83 ГПК ), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому, необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці в їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Колегія суддів погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, що рішення господарського суду за своїм змістом в частині зменшення розміру стягуваної суми пені, цим вимогам не відповідає.

Так, в порушення зазначених вимог щодо змісту судового рішення та вимог ст. 84 ГПК України, господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення в даній справі, не зазначив будь-яких доказів на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми пені та не виклав доводи, на підставі яких відхилив докази Відповідача.

Натомість, апеляційний господарський суд виходячи з приписів ст. ст. 99, 101 ГПК України, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції, повторно розглядає справу за наявними доказами, зокрема клопотання Відповідача про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення на 50 %.

В обґрунтування заявленого до місцевого господарського суду клопотання про зменшення нарахованої до стягнення пені на 50 % Відповідач зазначав, що він не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання. Відповідач є комунальним підприємством Дніпропетровської міської ради, не має права здійснювати і не займається будь-якою іншою діяльністю. Здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить виключно від розрахунків споживачів з Відповідачем за спожиту теплову енергію. Станом на 01.09.2016 р. заборгованість споживачів перед Відповідачем за послуги теплопостачання складає 64 442 431 грн. 23 коп. Загальний же розмір заборгованості споживачів теплової енергії перед Відповідачем складає 81 983 418 грн. 65 коп.

На виконання вищезазначених приписів чинного законодавства та рекомендацій, апеляційний суд, оцінивши зазначені Відповідачем доводи, викладені в клопотанні про зменшення розміру нарахованої пені на 50 % та надані на його обґрунтування докази, врахував обставини встановлені судовими рішеннями у справі № 904/7155/14 за участю тих самих сторін, відповідно до яких були встановлені наступні обставини: через значну несплату населенням, юридичними особами та бюджетними організаціями наданих КП "Теплоенерго" послуг, останній несе значні збитки. Закони та інші нормативно-правові акти, що регулюють відносини виконавців і споживачів комунальних послуг, в тому числі з теплопостачання, не сприяють підвищенню платіжної дисципліни. Масове невиконання судових рішень, відповідно до яких на користь КП "Теплоенерго" стягнута заборгованість громадян та юридичних осіб за надані послуги з теплопостачання, заборона ускладнює належне виконання підприємством своїх зобов'язань з оплати енергоносіїв, зокрема, за договором № 13/3776-ТЕ-4. Усвідомлюючи складну фінансову ситуацію підприємства, державна податкова інспекція своїм рішенням № 44 від 29.03.2013 р. розстрочила КП "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради сплату ПДВ на 2013 рік на суму 2 248 916 грн. 55 коп., орган пенсійного фонду уклав з Підприємством договір про розстрочення виплат штрафних санкцій на 2 261 128 грн. 38 коп. останнім терміном погашення - травень 2014. Тобто Відповідач вживає всіх заходів, спрямованих на покращення фінансово- економічного стану. Відповідач є комунальним підприємством та неприбутковою організацією, юридичною особою публічного права, яка створена органом державної влади з метою забезпечення безперервного постачання населенню, комунально-побутовим та іншим підприємствам, організаціям, установам теплової енергії, без мети отримання прибутку; не є фактичним споживачем газу, оскільки згідно п. 1.1. договору газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, а стягнення неустойки в повному обсязі значно погіршить господарську діяльність КП "Теплоенерго" та ставить під загрозу зриву проведення опалювального сезону, та як наслідок, залишення установ без опалення.

Суд апеляційної інстанції, враховує, що Позивач також є збитковим підприємством, проте понесені ним збитки внаслідок несвоєчасного розрахунку за спожитий газ частково компенсуються нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України інфляційними витратами та 3% річних. Фінансовий стан, в якому знаходиться Позивач, виник не лише з дій Відповідача, а й інших субєктів, з якими у Позивача укладені договори.

З урахуванням усіх цих обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені на 30 % до 638 791 грн. 89 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого зменшення заявленої до стягнення пені з підстав наведених вище до уваги не приймаються. Крім того, зменшення заявленого розміру пені є правом суду, передбаченим ст. 83 ГПК України.

Враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені обставини справи, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, щодо порушення норм процесуального права, хоч і знайшли своє підтвердження, але не призвели до прийняття неправильного рішення, а тому не можуть бути підставою для його зміни.

За таких обставин справи, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення місцевого господарського суду немає.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2016 р. у справі № 904/6887/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 14.12.2016 року

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.С. Євстигнеєв

Суддя В.О. Кузнецов