донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.12.2016 р. справа №908/2984/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: суддів:Малашкевича С. А. Агапова О.Л., Мартюхіної Н.О.
секретар судового засідання Бірчак К.Є.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача - 1: від відповідача - 2:ОСОБА_5 - представник за дов.; не з'явились; не з'явились;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м. Київ
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від 09.11.2016р.
у справі№ 908/2984/16 (суддя: Проскуряков К.В.)
за позовом до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м. Київ 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорожпромтехмонтаж", м. Дніпро; 2.ОСОБА_7, м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області
про звернення стягнення на предмет іпотеки

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.11.2016р. у справі № 908/2984/16 повернуто позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорожпромтехмонтаж", м. Дніпро, ОСОБА_7, м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції, та направити справу на розгляд до Господарського суду Запорізької області.

В обґрунтування своєї позиції апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, та обставини, що мають значення для справи, судом не з'ясовані й не доведені. На думку скаржника, не відповідають дійсності висновки суду щодо ненадання ним належних доказів відправки відповідачам позовної заяви з доданими до неї документами, а також доказів сплати судового збору у встановлену законом порядку та розмірі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 02.12.2016р. апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

В призначене судове засідання з'явився лише представник позивача, відповідачі правом на участь у судовому засіданні не скористались, вимоги ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 02.12.2016р., стосовно надання письмових відзивів на апеляційну скаргу, не виконали.

Усі учасники спору були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання відповідно до вимог статті 98 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка сторін судом не визнавалася обов'язковою, колегія суддів, з урахуванням думки представника позивача, який з'явився в судове засідання, дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі зазначених представників.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу господарського суду першої інстанції скасувати в повному обсязі, та справу № 908/2984/16 направити на розгляд до господарського суду Запорізької області.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоропромтехмонтаж», м. Дніпро, ОСОБА_7, смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.11.2016р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоропромтехмонтаж», м. Дніпро, ОСОБА_7, смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області повернуто без розгляду на підставі п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що надання позивачем лише описів вкладення у якості доказу надіслання відповідачам копії позовної заяви з додатками, та відсутність оригіналів фіскальних чеків порушує положення ст.ст. 54, 56, 57 ГПК України та принципи господарського судочинства, зокрема рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність (ст. ст. 42, 43 ГПК України). Крім того, судом першої інстанції зазначено, що заявлені позовні вимоги мають майновий характер, у той час як судовий збір позивачем сплачено як за позов немайнового характеру, що також є підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Ст. 106 ГПК України передбачено оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду, зокрема, ухвали про повернення позовної заяви. Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язанні при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно приписів ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються, зокрема документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем, у якості доказів надсилання відповідачам копії позовної заяви з додатками, були надані оригінали описів вкладення в цінний лист на ім'я ОСОБА_7 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорожпромтехмонтаж», зі змісту яких слідує, що зазначеним особам відправлена позовна заява з додатками, переліченими у цьому документі. На описах містяться відбитки поштового штемпелю підприємства зв'язку від 02.11.2016р., та підпис відповідального працівника поштового відділення.

Суд першої інстанції, повертаючи позов, вирішив, що зазначених документів не достатньо для належного підтвердження відправки відповідачам по справі копії позову з додатками.

Так, відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, документом, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Відповідно до пунктів 59, 61 вказаних правил у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Відповідно до п. 73 цих правил під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток календарного штемпеля.

Згідно п. 1.3 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 12.05.2006р. № 211 визначено, що календарний штемпель - спеціальний штамп (печатка), призначений для погашення поштових марок на поштових відправленнях, оформлення поштових відправлень, розрахункових квитанцій, касових документів та іншої виробничої документації.

Тобто, описи вкладень у цінні листи з наявними відбитками поштового штемпелю та підписом відповідального працівника суду, свідчать про оформлення поштових відправлень підприємством зв'язку.

Положеннями п. 6 ст. 63 ГПК України передбачено повернення позовної заяви без розгляду у разі неподання доказів надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів відповідачеві.

Водночас, з огляду на долучення до матеріалів позовної заяви описів вкладення про направлення цінних листів відповідачам, ця вимога закону позивачем дотримана.

Стаття 56 ГПК України не вимагає разом з цінним листом та описом вкладення надання чеку про оплату.

Відповідно до положень ст. 65 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суддя вчиняє в необхідних випадках дії по підготовці справи до розгляду, спрямовані на забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Перелік заходів, що вживає суддя, готуючи справу до розгляду в судовому засіданні, не є вичерпним: у разі необхідності та з урахуванням конкретних обставин справи суддя вправі вчиняти й інші дії відповідно до його компетенції, за винятком дій, які можуть бути вчинені лише в судовому засіданні.

Тобто, якщо у господарського суду з тих чи інших причин виникнуть сумніви у достовірності зазначених документів, він не позбавлений права і можливості у порядку підготовки до розгляду справи або у процесі її розгляду витребувати у скаржника не подані ним раніше касовий чек (розрахункову квитанцію), оригінал реєстру поштових відправлень, за необхідності - відповідну довідку підприємства зв'язку тощо.

За таких обставин колегія суддів не вбачає у даному випадку недотримання позивачем п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України, та підстав для повернення позову з цього приводу.

Також, судом першої інстанції зазначено про несплату позивачем судового збору у встановленому законом розмірі за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру.

З таким висновком суду першої інстанції колегія апеляційного господарського суду погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено в Законі України "Про судовий збір".

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" у 2016 році з 1 січня встановлено мінімальну заробітну плату в місячному розмірі 1 378 гривень.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 частини 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати; за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно із ст. 55 ГПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребується.

Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 України "Про судовий збір".

Майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об'єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов'язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об'єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач під час звернення до суду з позовом просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості перед позивачем за кредитним договором № СМ-SМЕ 200/207/2008 від 25.04.2008р. в розмірі 3 907 425,93 грн.

Отже, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, за рахунок якого буде погашена кредиторська заборгованість, підлягає вартісній оцінці, і у випадку позитивного рішення у справі позивач задовольнить свої грошові вимоги. Отже, зазначена позовна вимога має майновий характер.

Оскільки позивачем судовий збір сплачено у меншому розмірі, ніж передбачено діючим законодавством, суд першої інстанції правомірно повернув таку позовну заяву на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на не застосування судами роз'яснень, викладених у пункті 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", в силу приписів ГПК України, України не є підставою для скасування оскаржуваного судового акту.

Отже, апеляційний господарський суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав повернення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м. Київ.

Таким чином, оскільки підстави для повернення позовної заяви відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України були відсутні, ухвала господарського суду Запорізької області від 09.11.2016р. про повернення позовної заяви підлягає зміні шляхом виключення посилання в ній на зазначену норму.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м. Київ підлягає частковому задоволенню, а ухвала господарського суду Запорізької області від 09.11.2016р. у справі № 908/2984/16 - зміні, з виключенням з неї посилань на п.6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Результати апеляційного провадження у справі оголошені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 49, 91, 93, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м. Київ на ухвалу господарського суду Запорізької області від 09.11.2016р. по справі № 908/2984/16 - задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 09.11.2016р. по справі № 908/2984/16 - змінити, виключивши з неї посилання на п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

В решті ухвалу господарського суду Запорізької області від 09.11.2016р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дати набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С. А. Малашкевич

Судді: О.Л. Агапов

Н.О. Мартюхіна