ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"01" грудня 2016 р. Справа № 921/114/16-г/3
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

розглянувши заяву Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке" про відстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016р. (вх. №19635 від 14.11.2016р.)

у справі № 921/114/16-г/3

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", пров. Шевченка, 12, м. Київ, 1, 01001

до відповідача: Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке", с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область, 48530

про cтягнення заборгованості в сумі 359 678,98 грн.

За участю представників:

від заявника (боржника/відповідача): ОСОБА_1 - директор (посвідчення водія ВХХ 026454 від 25.07.2014р.)

від стягувача (позивача): ОСОБА_2 представник (довіреність №09/32/715 від 23.12.2015р.

Представникам сторін у судовому засіданні оголошено склад суду та розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами в порядку ст. 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016 р. позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке", с. Білобожниця, Чортківський район, Тернопільська область, 48530 (ідентифікаційний код 30787853) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", пров. Шевченка, 12, м. Київ, 01001 (ідентифікаційний код 00039002) 185 956 грн 35 коп. заборгованості по процентах, 100 977 грн 78 коп. інфляційних втрат на суму заборгованості по тілу кредиту, 72 744 грн 85 коп. інфляційних втрат на суму заборгованості по процентах та 5 395 грн 18 коп. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01 листопада 2016 року рішення господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016 р. у справі № 921/114/16-г/3 залишено без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до вимог статті 116 ГПК України 21.11.2016 року видано відповідний наказ.

14 листопада 2016 року Приватне агропромислове підприємство "Білобожницьке" звернулося до суду із заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016 р. у справі № 921/114/16-г/3 (вх.№19635).

Ухвалою суду від 21.11.2016 року дана заява прийнята до розгляду та призначено судове засідання на 01.12.2016 року.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав подану заяву з підстав, викладених у ній та наданих пояснень в судовому засіданні.

Представник стягувача в судовому засіданні заперечив щодо заяви про відстрочку виконання судового рішення з підстав, викладених у відзиві на дану заяву (вх. №20694 від 30.11.2016р.), просить суд відмовити у її задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заяву про відстрочку виконання судового рішення у справі № 921/114/16-г/3, суд прийшов до висновку, що дана заява не підлягає до задоволення. При цьому суд керувався наступним.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набули законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України і виконуються у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно частини 1 статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Статтею 121 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Із змісту п. 7.1., п.7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вбачається, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до Роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених в Постанові від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Із вказаного вище випливає, що відстрочка виконання судового рішення можлива лише у виняткових випадках, при наявності доказів та обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Заявником не обґрунтовано належними та допустимими доказами винятковості обставин, що ускладнюють виконання судового рішення. Фінансові звіти (баланси на 2014р., 2015р. та на 30.09.2015р. та довідка про кількісні характеристики земельних ділянок, розподілення земель між власниками і користувачами (за даними форми 6-зем), які долучені до заяви про відстрочку виконання рішення суду від 04.05.2016 р., не можуть слугувати належним доказом наявності виняткових обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, в обґрунтування своїх доводів заявником належних аргументованих доказів щодо відстрочки виконання рішення суду не подано, не підтверджено обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали виконання рішення суду.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

Отже, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання заявнику відстрочки виконання судового рішення.

При цьому, господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки як для відповідача (боржника) при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом так і для позивача (стягувача) при затримці виконання рішення.

З огляду на викладене, господарський суд прийшов до висновку, що невжиття заходів для погашення боргу після набрання рішенням законної сили порушує права та інтереси позивача.

Оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги заперечення стягувача, суд дійшов висновку, що заявником не доведено підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені у судовому засіданні, оскільки згідно з ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Окрім того, статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи вищенаведені обставини, у суду відсутні підстави для відстрочки виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016р. у справі №921/114/16-г/3.

Також, слід зазначити, що статтею 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду. Копії документів мають бути засвідчені згідно п. 5.27 Національного стандарту України "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів: "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи. (п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції").

Керуючись статтями 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви (вх. № 19635 від 14.11.2016 р.) Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке" про відстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 04.05.2016 р. у справі № 921/114/16-г/3, відмовити.

Копію ухвали направити заявнику, стягувачу рекомендованою кореспонденцією з повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суддя Я.Я. Боровець