КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р. Справа№ 910/15310/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Бернацька О.В. - представник, дов. № 14-102 від 18.04.2014;

від відповідача: Волощук П.Ю. - представник, дов. № 74 від 09.06.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2016

у справі № 910/15310/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут»

про стягнення 8 542,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 458,81 грн., пені у розмірі 7 028,57 грн., інфляційних втрат у сумі 1 055,53 грн.

Рішенням від 17.10.2016 господарський суд міста Києва позов задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 458,81 грн. 3% річних; 1 412,94 грн. пені і 301,92 грн. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі № 910/15310/16 в частині відмови у стягненні пені.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 у справі № 910/15310/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі № 910/15310/16 прийнято до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 05.12.2016 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін

У судовому засіданні 05.12.2016 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, зокрема, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, враховуючи письмові пояснення сторін, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 23.06.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір № 15-743-РО на купівлю-продаж природного газу, відповідно до п. 1.1 якого, позивач, за договором продавець, зобов'язується передати у власність відповідача, за договором покупця, у 2015 році природний газ, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно із п.п. 3.3, 3.4 договору № 15-743-РО приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язується надати позивачу підписані та скріплені печаткою відповідача два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість; позивач не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути відповідачу один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта; підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 6.1 договору № 15-473-РО оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки; у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Також до договору № 15-743-РО були укладені додаткові угоди, а саме: № 1 від 23.06.2015, № 2 від 23.06.2016 та № 3 від 23.06.2016.

Згідно із статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України, в редакції, чинній на час укладення договору № 06/09-414-Р, передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт передання позивачем відповідачу газу на загальну суму 1 111 850,80 грн., згідно із умовами договору № 15-743-РО та одержання його відповідачем підтверджується підписаними представниками позивача та відповідача актами прийому-передачі газу, а саме: від 31.07.2015 на суму 45 892,44 грн.; від 31.08.2015 на суму 46 395,36 грн.; від 30.09.2015 на суму 45 088,56 грн.; від 31.10.2015 на суму 382 932 грн.; від 30.11.2015 на суму 75 492,82 грн.; від 30.11.2015 на суму 208 344,74 грн.; від 31.12.2015 на суму 307 704,88 грн. належним чином засвідчені копії яких, наявні у матеріалах справи

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було здійснено оплату природного газу на суму у розмірі 1 111 850,80 грн. з порушенням встановлених у договорі № 15-743-РО строків.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

В Рекомендаціях Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 № 62-97р зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати підлягають нарахуванню за місяць та відповідно до положень ст. 625 ЦК України можуть бути стягнуті за весь час прострочення боржником грошового зобов'язання.

Перевіривши розрахунок сум інфляційних нарахувань та 3% річних, доданий до позовної заяви, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що сума втрат від інфляції становить 00,00 грн., оскільки період нарахування складає менше місяця, а саме: з 21.08.2015 по 31.08.2015, а сума 3% річних є більшою, однак, оскільки у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, сума 3% річних у розмірі 458,81 грн. є обґрунтованою, правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Згідно із п. 7.2 договору № 15-473-РО у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу, відповідач не здійснив повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, відповідач зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Отже, сторони погодили, що нарахування пені здійснюватиметься лише у випадку, коли після закінчення строку дії договору відповідач не здійснить повної оплати поставленого газу, тобто змінили підставу для нарахування пені - наявність заборгованості станом на дату закінчення строку дії договору, визначили суму, на яку нараховуватиметься пеня - сума боргу станом на дату закінчення строку дії договору.

Пунктом 11 договору № 15-743-РО сторони погодили умову про те, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Перевіривши розрахунок суми пені, з урахуванням суми заборгованості, що існувала станом на дату закінчення строку дії договору, тобто на 31.12.2015, а саме: 167 901,01 грн., яка складається із боргу за грудень 2015р., того, що згідно із п. 7.2 договору № 15-743-РО, пеня нараховується, починаючи з 21-го числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу, на суму заборгованості, яка існувала станом на дату закінчення строку дії договору, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає суму пені у розмірі 1 412,94 грн. правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі № 911/10/16 від 11.10.2016.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Апеляційний господарський суд не вбачає порушень та неправильного застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржника не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі № 910/15310/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2016 у справі № 910/15310/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/15310/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім