ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.12.2016 Справа № 904/1926/16

За скаргою:публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Промекономбанк", м. Донецьк

на дії Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, смт. Слобожанське Дніпропетровської області (вх. № 71162/16 від 21.11.2016)

У справі:

за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Промекономбанк", м. Донецьк

до товариства з обмеженою відповідальністю "Холдинг Буд ІІІ", с. Партизанське Дніпропетровської області

про витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача (скаржника): не з'явився

Від відповідача: не з'явився

Від Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

21 листопада 2015 року публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Промекономбанк" звернулося до господарського суду зі скаргою (вх. № 71162/16 від 21.11.2016), якою просить:

1. Визнати дії державного виконавця Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 щодо винесення повідомлення від 12.10.2016 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними.

2. Скасувати повідомлення від 12.10.2016 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

3. Зобов'язати державного виконавця Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 904/1926/16 від 24.06.2016, виданого господарським судом Дніпропетровської області.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року №952 у зв'язку із відставкою судді Дубініна І.Ю., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, проведено повторний автоматичний розподіл справи по вх. № 71162/16 справи №904/19206/16, за результатами якого, справу передано для розгляду судді Євстигнеєвій Н.М.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2016 скарга прийнята до розгляду та призначена до розгляду у судове засідання 12.12.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2016 позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Промекономбанк" про витребування майна було задоволено повністю. На виконання рішення господарського суду від 06.06.2016 у справі №904/1926/16 було видано накази від 24.06.2016.

03.10.2016 Банк направив на адресу Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2016 в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдинг Буд ІІІ" передати вказану частку майна Публічному акціонерному товариству "Комерційний Банк "Промекономбанк".

Проте, вже 12.10.2016 державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу (позивачу) без прийняття до виконання на підставі п.8 ч.4 ст. 4, п.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", мотивоване тим, що виконавчий документ надійшов на виконання 10.10.2016 та до заяви про примусове виконання не додана квитанція про сплату авансового внеску у розмірі 2% від суми, що підлягає виконанню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати. У повідомленні державного виконавця про повернення стягувачу виконавчого документа без виконання державним виконавцем зазначено, що заява про примусове виконання була подана 10.10.2016.

Стягувач не погоджується з тим, що державним виконавцем застосовані норми Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016, оскільки станом на дату звернення - 03.10.2016 (про що свідчить квитанція поштового відділення поштового зв'язку та опис вкладення у цінний лист), діяв Закон України "Про виконавче провадження" в редакції від 21.04.1999.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Холдинг Буд ІІІ", у судове засідання не з'явився, відзиву на скаргу не надав.

Дніпропетровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області проти задоволення вимог скарги заперечує та зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016, визначено підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим. ПАТ "КБ "Промекономбанк", як стягувач, не звільняється від сплати авансового внеску, оскільки до державної виконавчої служби конверт із документами надійшов 06.10.2016. Дніпропетровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заперечує проти застосування статті 255 Цивільного кодексу України, оскільки заява стягувачем була подана до поштового відділення 30.09.2016, хоча рішення господарського суду набрало законної сили 24.06.2016 і у Банку було право під час дії Закону України "Про виконавче провадження" від 09.03.2011 отримати наказ господарського суду та предявити документи до відділу ДВС до 05.10.2016 без сплати авансового внеску. Оскільки пакет документів, разом з оригіналами виконавчих листів надійшов до відділу ДВС 11.10.2016, після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016 без доказів сплати авансового платежу, державним виконавцем було прийнято рішення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання.

Позивач, відповідач та Дніпропетровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання призначене для розгляду скарги не з'явилися, явку повноважних представників не забезпечили, відзиву на скаргу та інших витребуваних господарським судом документів не надали, про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином.

09.12.2016 від Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшло клопотання про розгляд скарги без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Промекономбанк" звернулося до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Холдинг Буд ІІІ" про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме:

- витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдинг Буд ІІІ" майно - 1/100 частку Виробничого комплексу ЗБВ: будівлі та споруди, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, село Партизанське, вул. Леніна, буд. 25 "е";

- зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Холдинг Буд ІІІ" передати вказану частку майна Публічному акціонерному товариству "Комерційний Банк "Промекономбанк";

- витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдинг Буд ІІІ" майно - 99/100 частки Виробничого комплексу ЗБВ: будівлі та споруди, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, село Партизанське, вул. Леніна, буд. 25 "е";

- зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Холдинг Буд ІІІ" передати вказану частку майна Публічному акціонерному товариству "Комерційний Банк "Промекономбанк".

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області суду від 06.06.2016 позовні вимоги задоволені у повному обсягу.

24.06.2016 на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2016, яке набрало законної сили, видано накази.

03.10.2016 Банк направив на адресу Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву від 30.09.2016 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2016 в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдинг Буд ІІІ" передати вказану частку майна Публічному акціонерному товариству "Комерційний Банк "Промекономбанк".

У якості доказів направлення на адресу Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області заяви про відкриття виконавчого провадження позивачем надані фіскальний чек та опис вкладення у цінний лист від 03.10.2016.

12.10.2016 державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу (позивачу) без прийняття до виконання (виконавче провадження №648/3, номер за ЄДРВП: 52667438).

В повідомленні зазначено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання на підставі п.8 ч.4 ст. 4, п.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", так як до заяви про примусове виконання не додана квитанція про сплату авансового внеску у розмірі 2% від суми, що підлягає виконанню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати. У повідомленні державного виконавця про повернення стягувачу виконавчого документа без виконання державним виконавцем зазначено, що заява про примусове виконання була подана 10.10.2016.

Розглянувши скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Промекономбанк", суд вважає її такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України, з якою кореспондуються положення ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, встановлено імперативний припис, згідно якого судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 даного Закону).

Подання скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України має на меті відновлення порушеного права сторони виконавчого провадження.

Відповідно до приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов'язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Згідно з ч. 1 ст. 6, ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною першою ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як встановлено судом, 03.10.2016 Банк направив на адресу Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву від 30.09.2016 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2016 в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдинг Буд ІІІ" передати вказану частку майна Публічному акціонерному товариству "Комерційний Банк "Промекономбанк".

Державним виконавцем було винесено повідомлення від 12.10.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу (позивачу) без прийняття до виконання на підставі п.8 ч.4 ст. 4, п.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.2016). У повідомленні державного виконавця про повернення стягувачу виконавчого документа без виконання державним виконавцем зазначено, що заява про примусове виконання була подана 10.10.2016.

Позивач не погоджується з прийнятим повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, вважає, що до правовідносин, які склалися між скаржником та органом державної виконавчої служби мають бути застосовані норми Закону України "Про виконавче провадження", в редакції від 21.04.1999, що була чинною на момент подання документів до відділення поштового зв'язку 03.10.2016.

02 червня 2016 року був прийнятий Закон України "Про виконавче провадження", який набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Рішення Конституційного Суду України "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)" № 1-рп/99 від 09.02.1999 року, згідно з яким, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України. Конституція України, закріпивши ч. 1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України).

З наданих позивачем матеріалів вбачається, що заява з додатками про примусове виконання рішення суду була надана до відділення поштового зв'язку 03.10.2016 (фіскальний чек та опис вкладення у цінний лист від 03.10.2016 міститься в матеріалах справи, (а.а.47-49 том 2). Дата на розрахунковому документі є датою, що підтверджує дату прийняття поштового відправлення.

Таким чином, позивач (стягувач) вважається таким, що звернувся до Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про примусове виконання рішення суду саме 03.10.2016.

Станом на наведену дату (03.10.2016) був чинний Закон України "Про виконавче провадження", положеннями якого не передбачено обов'язок стягувача додавати до заяви про примусове виконання квитанцію про сплату авансового внеску у розмірі 2% від суми, що підлягає виконанню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати. Додані стягувачем до заяви про примусове виконання рішення господарського суду документи є достатніми для вчинення державним виконавцем дій з відкриття виконавчого провадження.

За змістом п.8 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону від 02.06.2016) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (п.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Враховуючи, що на дату звернення позивача з заявою про примусове виконання наказу господарського суду положення Закону України "Про виконавче провадження" не передбачали сплати авансового внеску у розмірі 2% від суми, що підлягає стягненню, господарський суд вважає дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними.

Доводи державної виконавчої служби, що у позивача, з дати набрання рішення законної сили 24.06.2016, було достатньо часу для звернення з заявою про примусове виконання без сплати авансового платежу відхиляються судом, оскільки позивач має право пред'явити виконавчий документ (наказ) до примусового виконання у будь-який час протягом встановленого судом строку пред'явлення наказу до виконання і такий строк позивачем не було пропущено. Наказ про зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Холдинг Буд ІІІ" передати вказану частку майна Публічному акціонерному товариству "Комерційний Банк "Промекономбанк" містить строк предявлення до виконання до 25.06.2017.

У даному випадку вирішальним є не дата надходження до відділу державної виконавчої служби заяви про примусове виконання рішення суду з оригіналом виконавчого документа, а дата звернення стягувача з такою заявою.

Таким чином посилання Дніпропетровського районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області на необхідність застосування у даному випадку положень Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016, є безпідставними, оскільки його положення не мають зворотної в часі дії щодо правовідносин, що склалися.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що у державного виконавця відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого документа на підставі п. 8 ч. 4 ст.4, п.2 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016. Відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження порушує права стягувача і може привести до неможливості взагалі примусового виконання судового рішення. Тобто, державним виконавцем порушено ст.ст.6,11 Закону України "Про виконавче провадження", рівність усіх перед законом, фактично надано переваги боржнику.

Згідно п. 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на вищезазначене господарський суд приходить до висновку, що вимоги за скаргою є обґрунтованими, підтвердженими обставинами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Промекономбанк" на дії Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задовольнити повністю.

Визнати дії державного виконавця Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 щодо винесення повідомлення від 12.10.2016 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними.

Визнати недійсним повідомлення від 12.10.2016 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов'язати державного виконавця Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання наказу № 904/1926/16 від 24.06.2016, виданого господарським судом Дніпропетровської області.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення господарським судом та може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_2