РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016Справа № 910/30380/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер ЕД" (далі - Товариство) до товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес - центр "Брест - Литовський" (далі - Компанія) про розірвання договору та стягнення 36 142,44 грн.,

за участі представників:

позивача: Федчука І.Є., Яковенка В.М. за довіреністю від 1 серпня 2015 року № б/н,

відповідача: Дашевської Ю.І. за довіреністю від 1 грудня 2015 року № 01-12/2015,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2015 року Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом, пославшись на те, що 1 жовтня 2014 року між ним та Компанією було укладено договір оренди нежитлового офісного приміщення № 217-10/2014, за умовами якого позивач сплатив гарантійний платіж у розмірі 36 142,44 грн., який повертається в разі дострокового припинення даного договору за умовами відсутності заборгованості за ним. Оскільки, після направлення Компанії відповідного повідомлення про дострокове розірвання вказаного договору, остання грошові кошти в розмірі гарантійного платежу не повернула, Товариство, пославшись на статті 203, 525, 526, 610-613, 651, 653 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 173 та 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просило суд розірвати вказаний договір та стягнути 36 142,44 грн. гарантійного платежу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 1 грудня 2015 року (суддя Смирнова Ю.М.) порушено провадження у справі № 910/30380/15 та призначено її до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 3 лютого 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 7 червня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Компанії на користь Товариства 36 142,44 грн. гарантійного платежу, а також 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено

Постановою Вищого господарського суду від 4 жовтня 2016 року вищезазначені судові рішення скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи.

За результатами проведеного автоматичного розподілу дана справа передана на розгляд судді Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року дана справа прийнята до провадження вищевказаним складом суду та призначена до розгляду на 17 листопада 2016 року.

У судовому засіданні 17 листопада 2016 року оголошено перерву до 8 грудня 2016 року.

Під час судового засідання 8 грудня 2016 року представник Товариства просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позові та письмових поясненнях.

Представник Компанії проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини та факти, викладені у відзиві на позовну заяву від 17 листопада 2016 року та письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

1 жовтня 2014 року між сторонами було укладено договір оренди нежитлового офісного приміщення № 217-10/2014, за яким Компанія передала, а Товариство прийняло в строкове платне користування об'єкт оренди загальною площею 153,12 м2, що знаходиться на 3 поверсі будівлі, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Старокиївська, будинок 10 (літера "Г").

Даний правочин підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками. Строк дії договору - до 1 жовтня 2015 року включно (пункт 10.1 цієї угоди).

Відповідно до пункту 3.1 договору передача об'єкту оренди мала бути здійснена у строк до 1 жовтня 2014 року включно, але в будь-якому випадку не раніше отримання Компанією від позивача гарантійного платежу, визначеного пунктом 4.4 вказаної угоди.

Згідно з пунктом 4.1 даного правочину ціна орендної плати за користування об'єктом оренди складала 122,50 грн. за 1 м2, без ПДВ у розмірі 24,50 грн. Загальна вартість орендної плати за місяць за весь об'єкт оренди становила 22 508,64 грн. з урахуванням 3 751,44 грн. ПДВ.

Ціна послуги по утриманню об'єкта оренди за місяць складала 13 633,80 грн. з урахуванням ПДВ (пункт 4.2.1).

Пунктом 4.4 договору встановлено, що Товариство зобов'язалось перерахувати на рахунок Компанії платежі, зазначені у пунктах 4.1 та 4.2, з розрахунку за один місяць з урахуванням ПДВ, сума яких встановлюється як гарантійний платіж, до підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту оренди, але в будь-якому випадку не пізніше 5 календарних днів з дня підписання цього правочину.

Факт передачі даного приміщення в оренду підтверджується наявною у матеріалах справи копією акту йому-передачі об'єкту оренди від 1 жовтня 2014 року, підписаного повноважними представниками та скріпленого їх печатками.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення від 18 грудня 2014 року № 9384 позивачем на рахунок Компанії було перераховано суму гарантійного платежу в розмірі 36 142,44 грн.

Згідно з пунктом 4.4 договору, якщо після закінчення строку договору або в разі його дострокового припинення сума сплачених орендних платежів, витрат по утриманню об'єкта оренди і гарантійного платежу перевищать передбачені договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як сума, що підлягає поверненню (якщо інше не передбачено цим правочином та/або додатковими угодами до нього) Компанією на поточний рахунок Товариства після підписання сторонами акту приймання-передачі об'єкту оренди або зарахуванню до вартості ремонтних робіт, необхідних для приведення Компанією об'єкта оренди у стан, відповідно до пункту 7.3 даного договору.

У випадку дострокового розірвання цього правочину з ініціативи Товариства кошти, перераховані ним у рахунок сплати гарантійного платежу, повертаються в частині, що залишиться після виконання, у разі необхідності, останнім зобов'язань зі сплати орендної плати, витрат по утриманню об'єкту оренди, компенсаційних виплат за пошкодження, псування об'єкту оренди та інших передбачених договором платежів.

Відповідно до пункту 6.4 договору перед здачею (поверненням) об'єкту оренди Товариство зобов'язалось усунути недоліки, виявлені та зафіксовані в акті спільної комісії сторін, або відшкодувати Компанії вартість ремонтних робіт по їх усуненню в порядку, передбаченому пунктом 7.3 цієї угоди. У разі відмови Товариства від складання акту спільної комісії або від його підписання, такий акт складається між Компанією та залученою незалежною експертною організацією або незалежним оцінювачем.

Пунктом 7.3 даного правочину передбачено, що повернення об'єкта оренди після закінчення строку оренди або у зв'язку з достроковим припиненням (розірванням) договору оформлюється актом прийому-передачі, що складається та підписується представниками сторін в день закінчення строку оренди або в день дострокового припинення договору, за умови виконання Товариством умов цього пункту щодо стану об'єкта оренди. Сторони зобов'язались за місяць до закінчення строку дії цього договору при відсутності згоди сторін про його продовження або при достроковому розірванні створити спільну комісію для огляду об'єкта оренди з метою його подальшого прийняття. За наслідками огляду об'єкта оренди сторони складають та підписують акт огляду, в якому зазначають його стан, встановлене обладнання та враховують здійснені Товариством поліпшення (якщо такі мали місце), виявлені несправності та недоліки.

Об'єкт оренди вважається фактично переданим (повернутим) Компанії з моменту підписання акту прийому-передачі. У будь-якому випадку дата складеного та підписаного сторонами акту вважається останнім днем оренди (пункт 7.4 договору).

Пунктом 7.7 даного правочину передбачено, що у разі самовільного звільнення Товариством об'єкту оренди без узгодження з Компанією або відмови Товариства підписати акт прийму-передачі факт самовільного звільнення останнім підтверджується актом про звільнення об'єкту оренди, складеним комісією у складі представників Компанії та незалежної особи. У такому випадку гарантійний платіж, внесений позивачем згідно умов даного договору, не повертається.

Умови дострокового розірвання договору на вимогу Товариства встановлені в пункті 10.3 цієї угоди, а саме: у разі, якщо об'єкт оренди в силу обставин, за які останнє не відповідає, виявиться в стані, непридатному для використання за призначенням; в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України та даним договором.

Відповідно до п.10.4 вказаного правочину, він може бути достроково припинений з ініціативи Товариства за умови сплати останнім всіх платежів та рахунків, виставлених Компанією згідно з умовами передбаченими цим договором. Товариство зобов'язалось повідомити про це іншу сторону за 2 місяці до дати запланованого припинення строку дії договору, якщо інше ним не передбачено. У випадку недотримання Товариством строків повідомлення Компанії про дострокове припинення договору з ініціативи Товариства, гарантійний платіж, сплачений останнім відповідно до п.4.4 даного договору, йому не повертається.

24 квітня 2015 року Товариство направило на адресу Компанії повідомлення від 23 квітня 2015 року № 23-04-2015/МЕ, в якому, пославшись на пункт 10.4 вказаного договору, зазначило про його розірвання з ініціативи позивача та просило вважати даний договір припиненим з 1 липня 2015 року. Також Товариство просило Компанію прийняти приміщення згідно з умовами договору та акту прийому-передачі об'єкту оренди.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Звернувшись з даним позовом до суду, Товариство просило розірвати вказаний договір у судовому порядку з 1 липня 2015 року, оскільки Компанія не визнала припинення дії даного правочину з указаного позивачем у повідомленні дня - 1 липня 2015 року, чим порушило право Товариства на повернення в такому випадку гарантійного платежу.

Згідно частинами 1, 3 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини 3 статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з направленого Товариством повідомлення, останнє реалізувало своє право саме на дострокове припинення дії договору, передбачене пунктом 10.4 цього правочину, шляхом направлення зазначеного повідомлення за 2 місяці до дати запланованого припинення дії договору. Факт надсилання такого повідомлення підтверджується описом вкладення до цінного листа № 677 та фіскальним чеком від 24 квітня 2015 року № 6795. Копії зазначених документів наявні у матеріалах справи.

Отже, вказаний договір припинив свою дію з 1 липня 2015 року, тобто до порушення провадження у справі, у зв'язку з чим предмет спору в частині позовних вимог про його розірвання з 1 липня 2015 року відсутній.

У разі якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 4.4 Постанови.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Крім того, Товариство просило суд повернути сплачений ним гарантійний платіж у розмірі 36 142,44 грн.

Обґрунтовуючи дану вимогу, позивач послався на те, що внаслідок дострокового припинення дії договору та відсутності за ним заборгованості, грошові кошти, перераховані останнім у якості гарантійного платежу, підлягають поверненню Товариству на підставі пункту 4.4 цього правочину.

Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору, повернення гарантійного платежу у разі дострокового припинення дії договору можливо у разі відсутності заборгованості за ним та після підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту оренди в день дострокового припинення дії договору.

Проаналізувавши умови вказаного договору, суд дійшов висновку про те, що сторони в даному правочині чітко розмежували випадки припинення та дострокового припинення договору та дати підписання відповідних актів приймання-передачі об'єкту оренди.

Судом встановлено, що за змістом пункту 7.3 договору при достроковому припиненні даної угоди акт приймання-передачі об'єкту оренди мав бути оформлений представниками сторін в день дострокового припинення цього договору, тобто 1 липня 2015 року.

Разом із цим, фактичне звільнення позивачем приміщення відбулось достроково - 30 червня 2015 року, без участі представників Компанії, про що свідчить акт огляду об'єкту оренди, підписаний представниками інших орендарів приміщень в даній будівлі.

У свою чергу, Компанією 1 липня 2015 року складено акт самовільного звільнення Товариством орендованого приміщення, який підписано представниками скликаної відповідачем комісії.

Наслідки самовільного звільнення Товариством об'єкта оренди передбачені пунктом 7.7 договору, за яким гарантійний платіж останньому в такому випадку не повертається.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач звільнив орендоване приміщення раніше дня дострокового припинення дії договору, ініціатором якого виступив сам позивач, та без підписання з Компанією акту прийому-передачі об'єкта оренди, то підстави для повернення Товариству гарантійного платежу відсутні.

Таким чином, дана вимога позивача задоволенню також не підлягає.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства.

Оскільки в позові відмовлено, понесені у справі судові витрати відповідно до вимог статті 49 ГПК України залишаються за позивачем.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13 грудня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко