ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р.Справа № 916/879/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, С.В. Таран

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фермерського господарства «Весна»

на рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2016 року

у справі № 916/879/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро»

до Фермерського господарства «Весна»

про стягнення 144025,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Фермерського господарства «Весна» про стягнення 144025,03 грн., з яких: 37665,84 грн. основного боргу; 13675,61 грн. відсотків за користування товарним кредитом; 33174,41 грн. пені; 28153,38 грн. 28% річних; 31355,79 грн. інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки на умовах товарного кредиту від 14.03.2013р., №80-О, укладеного між сторонами, що полягає в частковій оплаті поставленого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем рахується заборгованість у розмірі 37665,84 грн., на яку нараховані відсотки за користування товарним кредитом, пеню, 28% річних та інфляційні.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.06.2016р. (суддя Малярчук І.А.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 09.06.2016р., позов задоволено повністю з мотивів його доведеності.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач 03.11.2016р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.11.2016р. скаржнику поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

14.03.2013р. між ТОВ «Спектр-Агро» (Постачальник) та ФГ «Весна» (Покупець) укладено договір поставки №80-О на умовах товарного кредиту, згідно п.п. 1.1., 1.2. якого в строки, визначені договором, постачальник зобовязався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобовязався прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору. Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару, нарахованих відсотків, інші умови визначені у додатку №1 до договору, який є невідємною частиною цього договору.

У пунктах п.п. 2.2., 2.3., 2.4. договору сторони погодили, що на дату оплати авансової частини ціна товару підлягає обовязковому уточненню без додаткового погодження за формулою: Ц=Цдог Х (Цкоп/Кдог), де Цдог ціна товару на дату складання доповнення №1 до договору; Коп комерційний курс гривні до іноземної валюти на дату оплати; Кдог комерційний курс гривні до іноземної валюти на дату складання додатку №1 до договору, якщо на дату оплати Коп/Кдог більше або дорівнює 1,01. На дату поставки ціна товару (неоплачена частина) підлягає обовязковому уточненню без додаткового узгодження за наступною формулою: Ц=Цдог Х (Кпост/Кдог), де Цдог ціна товару на дату складання додатку №1 до договору; Кпост комерційний курс гривні до іноземної валюти на дату постачання; Кдог комерційний курс гривні до іноземної валюти на дату складання додатку №1 до договору, якщо на дату постачання Кпост/Кдог більший або дорівнює 1,01. У випадку, коли на дату платежу за поставлений товар Коп/Кпост більше або дорівнює 1,01, то ціна товару підлягає уточненню без додаткового узгодження. Постачальник виставляє рахунок на сплату вирахуваної гривневої різниці ціни договору, як плату за користування товарним кредитом, а покупець зобовязується сплатити даний рахунок не пізніше трьох банківських днів з дня виставлення рахунку. У цьому випадку ціна договору, що вказується в рахунку, підлягає розрахунку за наступною формулою: Цоп=Пост Х(Коп/Кпост), де Цпост ціна постачання, розрахована згідно п.2.3.; Коп комерційний курс гривні до іноземної валюти на дату оплати. Комерційним курсом гривні до іноземної валюти слід вважати міжбанківський валютний курс продажу долара США до гривні, який щоденно розміщується на Інтернет-сторінці (http://minfin.com.ua/currency/mb/).

Відповідно до п.п. 2.7., 2.8. договору покупець проводить оплату вартості товару, вирахуваної відповідно до положень п.п. 2.2-2.4., плати за користування товарним кредитом та відсотків за користування товарним кредитом, шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок постачальника. За користування товарним кредитом покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком №1 до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обовязковій оплаті покупцем.

За приписами п. 2.12. договору відсотки за користування товарним кредитом нараховуються постачальником щомісячно. До 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, сторони підписують акт надання (приймання-передачі) послуг товарного кредитування. Акт про надання послуг товарного кредитування надсилається постачальником на адресу покупця, що вказана в тексті цього договору. Покупець зобовязується підписати акт та повернути його протягом 1 дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості товару, відповідно до затвердженого Графіку оплати товару покупцем в додатку №1 до даного договору.

За змістом п. 7.2. договору за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті у встановлені договором терміни вартості товару та/або відсотків за користування товарним кредитом покупець: сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення; сплачує на користь постачальника штраф за неправомірне користування коштами в розмірі 28 відсотків річних з простроченої суми.

Згідно п. 7.5 договору сторони домовились, що п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не буде застосовуватись до цього договору.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками (а.с. 9-10).

Сторонами по договору поставки №80-О від 14.03.2013р. підписані додатки до нього, а саме: №1/СА000001884 від 14.03.2013р., №1/СА000001885 від 14.03.2013р., №1/СА000005045 від 07.05.2013р., №1/СА000007126 від 29.05.2013р., №1/СА000003306 від 12.04.2013р., №1/СА000003308 від 12.04.2013р., якими визначено строки, розмір поставки, вартість товару, порядок його оплати, умови товарного кредиту (а.с. 11-16).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Спектр-Агро» поставлено ФГ «Весна», згідно довіреностей №307452 від 22.03.2013р., №307455 від 15.04.2013р., №307457 від 06.08.2013р. товар на загальну суму 59065,49 грн. за наступними видатковими накладними:

-№14417 від 22.03.2013р. на суму 19085 грн.;

-№14398 від 22.03.2013р. на суму 6747,36 грн.;

-№14500 від 25.03.2013р. на суму 9600,00 грн.;

-№16118 від 15.04.2013р. на суму 18399,94 грн.;

-№26360 від 06.08.2013р. на суму 5233,19 грн. (а.с. 17-24).

В матеріалах справи наявні підписані обома сторонами акти надання послуг товарного кредиту, а саме: №19209 від 13.05.2013р. на суму 428,46грн., №23736 від 18.06.2013р. на суму 438,91грн., №25086 від 09.07.2013р. на суму 424,76грн., №26063 від 02.08.2013р. на суму 438,91грн., №28229 від 03.09.2013р. на суму 427,58грн., №30087 від 30.10.2013р. на суму 415,42грн., №31384 від 01.11.2013р. на суму 413,16грн., №32656 від 05.12.2013р., №97 від 10.01.2014р. на суму 383,88грн., №419 від 04.02.2014р. на суму 383,88грн., №795 від 05.03.2014р. на суму 346,73грн., №3308 від 04.04.2014р. на суму 383,88грн., №8941 від 23.05.2014р. на суму 371,50грн., №10153 від 05.06.2014р. на суму 383,88грн., №12228 від 04.07.2014р. на суму 371,50грн., №14176 від 06.08.2014р. на суму 383,88грн., №16159 від 05.09.2014р. на суму 383,88грн., №10 від 04.01.2016р. на суму 383,88грн.

Так, акти про надання послуг товарного кредиту №18177 від 06.10.2014р. на суму 371,50грн., №19860 від 04.11.2014р. на суму 383,88грн., №21254 від 05.12.2014р. на суму 371,50грн., №100 від 13.01.2015р. на суму 383,88грн., №582 від 12.02.2015р. на суму 383,88грн., №1333 від 03.03.2015р. на суму 346,73грн., №3754 від 02.04.2015р. на суму 383,88грн., №7387 від 05.05.2015р. на суму 371,50грн., №9801 від 02.06.2015р. на суму 383,88грн., №12315 від 06.07.2015р. на суму 371,50грн., №13176 від 03.08.2015р. на суму 383,88грн., №14377 від 01.09.2015р. на суму 383,88грн., №17482 від 10.11.2015р. на суму 879,22грн., №17964 від 01.12.2015р. на суму 247,67грн., №151 від 01.02.2016р. на суму 383,88грн., №3851 від 01.04.2016р. на суму 742,99грн. відповідачем не підписані, однак, перелічені акти, крім №3851 від 01.04.2016р., були надіслані відповідачу із описом вкладення у цінний лист на адресу, що вказана в договорі поставки, за умов чого згідно п. 2.12. договору поставки вважається схваленими та підписаними покупцем.

Відповідачем прострочено оплату товару та сплачено означену суму частково, а саме у розмірі 21339,65 грн. (15.03.2013р. 7086,47 грн., 15.04.2013р. 4460,00 грн., 05.08.2013р. 5400,00 грн., 21.10.2013р. 4453,18 грн.), що підтверджується електронною роздруківкою по рахунку у ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 81-84).

ТОВ «Спектр-Агро» направило ФГ «Весна» претензію від 07.08.2015р. вих. №161, якою вимагало сплатити утворену заборгованість у розмірі 37665,84 грн. (59065,49-21339,65), відсотки за користування товарним кредитом у розмірі 10654,09 грн., пеню у розмірі 21521,74 грн., 28% річних у розмірі 21132,06 грн., штраф у розмірі 8423,81 грн. (а.с. 69-70), однак вказана претензія залишена ФГ «Весна» поза увагою, що і стало підставою для звернення ТОВ «Спектр-Агро» з даним позовом.

За твердженням позивача, між ним та ФГ «Весна» укладено договір поставки на умовах товарного кредиту продукції виробничо-технічного призначення №80-О від 14.03.2013р., на виконання якого товариство поставило господарству товар на загальну суму 59065,49грн., яка була сплачена відповідачем лише частково в сумі 21399,65 грн. Таким чином, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, на яку позивачем нараховані відсотки за товарний кредит, пеню, відсотки річних та індекс інфляції.

Представник відповідача не приймав участі при розгляді справи в суді першої інстанції, відзиву/заперечень або будь-яких пояснень відповідача з приводу існуючого спору матеріали справи не містять.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, місцевий господарський виходив з того, що наявні в матеріалах справи первинні документи, зокрема, вище перелічені накладні, акти надання послуг товарного кредиту свідчать про поставку відповідачу товару, його отримання останнім, проведення часткової оплати, у звязку з чим несплаченим залишився товар в сумі 37665,84 грн., на який нараховано 13675,61грн. відсотків за користування товарним кредитом, які підлягають стягненню з відповідача в повній мірі. Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 33174,41грн. пені. Перевіривши розрахунок пені, встановивши, що його зроблено вірно, суд першої інстанції стягнув з відповідача 33174,41 грн. пені, розрахованої наростаючим підсумком за період з 23.03.2013р. по 06.04.2016р., з урахуванням п. 7.5. договору (незастосування до правовідносин за договором ч. 6 ст. 232 ГК України). Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 28153,38грн. 28% річних та 31355,79грн. індексу інфляції. Перевіривши розрахунки процентів річних, індексу інфляції, встановивши, що їх зроблено вірно, місцевий господарський суд стягнув з відповідача 28153,38грн. 28% річних за період з 23.03.2013р. по 06.04.2016р., 31355,79грн. індексу інфляції за період з вересня 2013р. по червень 2015р., за вересень 2015р., з листопада 2015 по січень 2016р.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 37665,84 грн., судова колегія, зазначає слідуюче.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у т.ч. із договорів.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України господарські зобовязання, що виникли на основі договору, існують впродовж його строку.

Зобовязання в свою чергу, згідно з вимогами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст. 691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 694 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Як встановлено вище, у відповідача перед позивачем існує заборгованість за договором поставки на умовах товарного кредиту від 14.03.2013р. №80-О у сумі 37665,84 грн., яку, з урахуванням наведених норм чинного законодавства України, місцевий господарський суд, цілком правомірно та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача.

Позивачем до відзиву на апеляційну скаргу додано платіжне від 06.05.2016р. №2PL253594 про сплату ФГ «Весна» 13675,61 грн. відсотків за користування товарним кредитом по договору поставки на умовах товарного кредиту від 14.03.2013р. №80-О. У зв'язку із не володінням цією інформацією позивачем не було повідомлено суд першої інстанції про дану обставину.

Враховуючи те, що відповідачем було здійснено сплату відсотків за користування товарним кредитом у розмірі 13675,61 грн. - 06.05.2016р., тобто до прийняття оскарженого рішення суду - 08.06.2016р., судова колегія, дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення цієї суми з відповідача підлягає скасуванню із припиненням провадження у справі в цій частині на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у звязку із відсутністю предмета спору.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 33174,41 грн. пені, розрахованої наростаючим підсумком за період з 23.03.2013р. по 06.04.2016р., колегія суддів зазначає таке.

За приписами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, пунктом 7.5. договору поставки на умовах товарного кредиту від 14.03.2013р. №80-О сторони встановили, що п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не буде застосовуватись до цього договору.

Судова колегія, здійснивши власний розрахунок пені, дійшла висновку, що він зроблений позивачем вірно, а відтак місцевий господарський суд правомірно стягнув з відповідача на користь позивача, заявлену останнім суму пені у розмірі 33174,41 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 28153,38грн. 28% річних, 31355,79грн. інфляційних, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Абзацами 5, 6 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» встановлено, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Судова колегія, здійснивши власні розрахунки процентів річних, інфляційних, встановила, що вони зроблені позивачем вірно, а відтак місцевий господарський суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 28153,38 грн. 28% річних за період з 23.03.2013р. по 06.04.2016р. та 31355,79 грн. інфляційних за період з вересня 2013р. по червень 2015р., за вересень 2015р., з листопада 2015 по січень 2016р.

З урахуванням викладеного, судова колегія, дійшла висновку щодо скасування оскарженого рішення суду в частині стягнення відсотків за користування товарним кредитом в сумі 13675,61 грн. та припинення провадження у справі в цій частині відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України та залишення в іншій частині рішення суду - без змін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Колегія суддів, вважає за доцільне, не відшкодовувати скаржнику за рахунок позивача судовий збір у розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог, оскільки відповідач не зявлявся на виклики місцевого господарського суду, що в свою чергу унеможливило суд першої інстанції дослідити докази, які суттєво мають значення для вирішення спору.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ФГ «Весна» зазначило декілька наступних підстав для скасування рішення суду повністю, які не приймаються до уваги колегією суддів, з огляду на слідуюче.

-10.05.2016р. представник відповідача в судове засідання не зявився, оскільки не був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи.

Разом з тим, зазначене, не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, копію ухвалу суду першої інстанції від 08.04.2016р. про порушення провадження у справі та її призначення до розгляду на 10.05.2016р. направлено на адресу відповідача 11.04.2016р. та отримано останнім 14.04.2016р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 1, 76). Ухвалою місцевого господарського суду від 10.05.2016р., у звязку із не зявленням в судове засідання представника відповідача, розгляд справи відкладено на 07.06.2016р. Копію цієї ухвали суду направлено на адресу відповідача 11.05.2016р. та отримано останнім 14.05.2016р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 94-95). Таким чином, відповідача було належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду даної справи, незявлення представника відповідача в призначенні судові засідання свідчать про власну недбалість останнього та небажання користуватися правами, передбаченими ст. 22 ГПК України, зокрема щодо прийняття участі у судових засіданнях, надання усних та письмових пояснень, тощо.

-07.06.2016р. судове засідання не відбулось, а відповідача не було повідомлено про дату, час та місце наступного судового засідання.

Так, ухвалою місцевого господарського суду від 10.05.2016р. розгляд справи відкладено на 07.06.2016р. В матеріалах справи наявний протокол судового засідання від 07.06.2016р., згідно якого того ж дня було проголошено резолютивну частину рішення суду. Вступна та резолютивна чистини рішення суду також датована 07.06.2016р. (а.с. 96-98), що свідчить про те, що призначене судове засідання на 07.06.2016р. відбулось саме того ж дня. Між тим, повний текст оскарженого рішення суду помилково датовано 08.06.2016р., замість 07.06.2016р., що в свою чергу не є підставою для його скасування, а відтак доводи скаржника в цій частині не приймаються до уваги судовою колегією.

Також безпідставними є посилання відповідача на те, що судом першої інстанції в судовому засіданні 07.06.2016р. не було зясовано про причини неявки відповідача, оскільки, по-перше, останнього належним чином повідомлено про судове засідання, яке відбулось 07.06.2016р., по-друге, відповідач особисто повинен повідомляти суд про причини неявки в призначене судове засідання, а не суд повинен зясовувати чого відповідач не зявися.

-судом першої інстанції не було зясовано всіх обставин, що викладені у відзиві, не було досліджено доказів на яких ґрунтується відзив.

Разом з тим, в матеріалах справи взагалі відсутній відзив відповідача із додатками до нього.

-станом на 03.11.2016р. відповідач повністю розрахувався із позивачем, але це не враховано судом першої інстанції.

В матеріалах справи відсутні докази щодо повного розрахунку із позивачем. Більш того, якщо відповідач дійсно погасив існуючу заборгованість перед позивачем, то це вже було після прийняття оскарженого рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу та у судовому засіданні апеляційної інстанції 12.12.2016р., позивач підтвердив оплату 06.05.2016р. відповідачем 13675,61 грн. відсотків за користування товарним кредитом, у звязку з чим провадження в цій частині припинено судом апеляційної інстанції, та 06.09.2016р. 88484,77 грн., що у загальній сумі складає 102160,38 грн., тоді як загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 144025,03 грн., тобто заборгованість погашена частково, а не повністю, як стверджував відповідач. Більш того, сплата відповідачем 88484,77 грн., згідно платіжного доручення від 06.09.2016р. №2PL086901 була здійснена вже на підставі рішення суду першої інстанції від 08.06.2016р., про що свідчить призначення платежу, а тому вказане платіжне доручення не приймається до уваги колегією суддів.

Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують вищевикладеного, а відтак суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 99, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2016р. у справі №916/879/16 скасувати в частині стягнення відсотків за користування товарним кредитом в сумі 13675,61 грн., провадження у справі в цій частині припинити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 15.12.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран