ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.12.2016 Справа № 905/2976/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Рвачову О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Алваріум, м. Дніпро

до відповідача: Приватне акціонерне товариство Доріс, м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення 658 121 грн. 24 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився.

від відповідача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 293-16 від 10.11.2016 року, ОСОБА_2 - представник за довіреністю № 311-16 від 02.12.2016 року, ОСОБА_3 - представник за довіреністю № 292-16 від 10.11.2016 року.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 81-1 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 07.12.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Алваріум» м. Дніпро, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Доріс», про стягнення заборгованості за договором на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. у сумі 658 121 грн. 24 коп.

Ухвалою суду від 17.10.2016р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 15.11.2016р.

Ухвалою суду від 15.11.2016р. розгляд справи було відкладено на 29.11.2016р.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 29.11.2016р. по 07.12.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. щодо повернення вартості обладнання у розмірі 658 121 грн. 24 коп. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 11, 14, 16, 509, 525, 526, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 175, 193, 230, 231 Господарського кодексу України.

Позивач у судових засіданнях 15.11.2016р. та 29.11.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилався на укладання з відповідачем договору на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. та невиконання останнім своїх зобовязань щодо повернення обладнання за вказаним Договором, а тому позивач відмовляється приймати прострочене виконання за договором та вимагає повернення вартості обладнання.

Відповідач у судових засіданнях 15.11.2016р., 29.11.2016р. та 07.12.2016р. заперечив проти задоволення позовних вимог. 11.11.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області надав відзив на позовну заяву, в якому вважає, що позовні вимоги не мають жодних правових та фактичних підстав і не підлягають задоволенню з огляду на те, що: відповідач не має боргу перед позивачем, оскільки всі зобовязання за договором на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. виконав належним чином, під час дії договору претензій з боку позивача щодо строку виконання робіт та послуг, їх якості не надходило, недоліків в роботі (послугах) не встановлено; відповідач, за умов, передбачених договором, законом не має перед позивачем зобовязання по поверненню обладнання в розумінні вимог, зазначених в позовній заяві, а тому і не повинен виконувати вимоги, не передбачені договором, або законом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством "Доріс" (далі Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алваріум» ( далі Замовник), був укладений договір на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. (далі за текстом Договір), за умовами якого: Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобовязання по виконанню робіт з монтажу обладнання та вводу в експлуатацію базових станцій (далі - БС) Замовника (далі роботи), а Замовник зобовязаний прийняти та оплатити роботи (п.п.1.1., 1.2.); Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобовязання з технічного обслуговування обладнання базових станцій Замовника (далі послуги), що встановлені за адресами, зазначеними в Додатку №1 до Договору, а Замовник зобовязаний прийняти та оплатити послуги (п.п.1.3., 1.4.).

Відповідно до п.2 Договору, «Зобовязання сторін»:

Замовник зобовязаний (п.2.1 Договору): своєчасно отримати необхідні дозвільні документи на будівництво та експлуатацію базових станцій (п.2.1.1); своєчасно та у повному обсязі надати Виконавцю для монтажу та вводу в експлуатацію обладнання базових станцій (перелік базових станцій та адреса встановлених базових станцій вказаний в Додатку №1; склад обладнання базових станцій зазначений у Додатку №2) (п.2.1.3); надати виробниче приміщення (технічний майданчик) для розміщення обладнання базових станцій та забезпечити електропостачання, необхідне для експлуатації обладнання базових станцій (п.2.1.3); своєчасно та у повному обсязі оплатити роботи та послуги Виконавця (п.2.1.4).

Виконавець зобовязаний (п.2.2. Договору): своєчасно та у повному обсязі виконати роботи, відповідно до п.п.1.1; 1.3., роботи за п.1.1. виконати у відповідності з наданим замовником «Типовим робочим проектом» та інструкціями з монтажу Обладнання (п.2.2.1.); надати Замовнику послуги, включаючи діагностику обладнання базової станції, заміну несправного обладнання на обладнання з резервного комплекту, передачу несправного обладнання Замовнику, (перелік базових станцій та адреса встановлених базових станцій, зазначений в Додатку №1, склад обладнання базових станцій зазначений у Додатку №2) (п.2.2.2.); повідомити Замовнику про проведення планових профілактичних робіт не пізніш, ніж за 48 годин до початку їх проведення (п.2.2.3.); здійснювати адміністрування базових станцій (п.2.2.4.); забезпечити замовнику доступ до системи моніторингу базових станцій та абонентського терміналу (п.2.2.5.).

Відповідно до п.3.1.Договору, строки виконання робіт (по п.1.1.) за кожною базовою станцією визначаються Додатковою угодою до Договору, але не пізніше 30 робочих днів при умові своєчасного виконання замовником п.2.1.2 та 2.1.3.

Згідно до п.3.2. Договору, дата вводу в дію базової станції сторони оформлюють ОСОБА_2 вводу в експлуатацію та вносять відповідні зміни (доповнення) до Додатку №1 та №2; Форма (1) акту представлена в додатку №4.

Відповідно до п.3.3. Договору, Виконавець надає послуги (п.1.3.) щомісячно, за кожною базовою станцією з дати підписання акту вводу в експлуатацію базової станції.

Відповідно до п.3.4. Договору, в разі прийняття будь-якою із сторін рішення про закриття базової станції, вказаної в Додатку №1, (перечень базової станції) сторона, що ініціювала закриття базової станції, письмово повідомляє про це другу сторону в строк не менш ніж за три місяці до дати закриття базової станції, але не раніш ніж через дванадцять місяців з дати вводу її в експлуатацію. Закриття базової станції оформлюється ОСОБА_2 виводу обладнання базової станції з експлуатації, при цьому Виконавець забезпечує повернення встановленого обладнання базової станції замовника, в строк не більш ніж 30 днів від дати підписання ОСОБА_2 виводу обладнання базової станції з експлуатації. Сторони вносять відповідні зміни в Додаток №1 та №2; Форма (2) ОСОБА_2 надана в Додатку №4.

Згідно з п.4.1. Договору, вартість робіт за кожною базовою станцією визначається додатковою угодою до договору.

Замовник здійснює оплату робіт (п.1.1) на протязі семи банківський днів з моменту підписання акту вводу в експлуатацію базових станцій (п.4.2. Договору).

Відповідно до п.4.3. Договору, Вартість послуг, що надаються виконавцем за Договором (п.1.3.), визначається Додатком №3, погодженим і затвердженим обома Сторонами та є невідємною частиною Договору.

Відповідно до п.4.4. Договору, Виконавець виставляє рахунок на протязі перших трьох робочих днів поточного місяця за послуги, що надані в минулому місяці. Замовник повинен оплатити рахунок Виконавця на протязі семи банківський днів з моменту отримання рахунку.

Відповідно до п.5.1. Договору, договір вступає в дію з моменту його підписання та діє на протязі трьох років. За шість місяців до закінчення строку дії Договору, Сторона, яка хоче розірвати його або продовжити зі змінами умов, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Якщо в зазначений строк таке повідомлення не надійшло, то Договір вважається автоматично продовженим на наступний строк строком в один рік на тих же умовах.

Відповідно до п.6.4. Договору, в разі розірвання Договору кожна зі сторін забезпечує повернення встановленого на її майданчику обладнання іншої сторони, в строк не більш ніж 30 днів від дати розірвання договору.

В матеріалах справи містяться Додаток №1 «Перелік введених в експлуатацію БС WiFi Замовника, за якими Виконавець надає Послуги» та «Перелік введених в експлуатацію БС WiМАХ замовника, за якими Виконавець надає Послуги» до Договору №ВМ-02 від 01.11.2012р.; Додаток №2 «Склад обладнання БС Замовника введеного в експлуатацію, за якими Виконавець надає Послуги» до Договору №ВМ-02 від 01.11.2012р.; Додаток №3 «Угода стосовно договірної ціни» до Договору №ВМ-02 від 01.11.2012р.; Додаток №4 до Договору №ВМ-02 від 01.11.2012р. «ОСОБА_2 вводу в експлуатацію базових станцій до Договору №ВМ-02 від 01.11.2012р.» та «ОСОБА_2 виводу з експлуатації базових станцій до Договору ВМ-02 від 01.11.2012р.».

Сторонами 01.11.2012р. на виконання умов Договору, було підписано ОСОБА_2 приймання-передачі обладнання для вводу в експлуатацію та технічного обслуговування базових станцій.

Окрім того, на виконання Договору на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р., сторонами було підписано ряд Додаткових угод, що також містяться в матеріалах справи.

Також, на підтвердження виконання Договору на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. відповідачем надані акт здачі-приймання послуг за листопад 2012 від 30.11.2012р. на суму 5 400 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 900 грн. 00 коп.; ОСОБА_2 здачі-приймання послуг за листопад 2012 від 30.11.2012р. на суму 6 600 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 1 100 грн. 00 коп.; ОСОБА_2 №04/13 здачі-приймання послуг за квітень 2013р. від 30.04.2013р. на суму 480 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 80 грн. 00 коп.; ОСОБА_2 №373 здачі-приймання послуг за лютий 2015р. від 28.02.2015р. на суму 240 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 40 грн. 00 коп.

В свою чергу позивачем були здійснені оплати за Договором на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р., що підтверджується наданими відповідачем копіями банківських виписок, а саме: копія банківської виписки від 26.12.2012р. на суму 5 400 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 900грн. 00 коп., копія банківської виписки від 26.12.2012р. на суму 6 600 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 1 100 грн. 00 коп., копія банківської виписки від 20.05.2013р. на суму 480 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 80 грн. 00 коп., копія банківської виписки від 18.03.2015р. на суму 240 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 40 грн.00 коп.

Також, до матеріалів справи сторонами додано листи Товариства з обмеженою відповідальністю Алваріум, за змістом яких вбачається, що сторони за взаємною згодою розірвали Договір на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р., та він є припиненим з 16.01.2016р.

Факт розірвання договору 16.01.2016р. сторонами підтверджується та не заперечується.

15.03.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Алваріум» надіслало на адресу Приватного акціонерного товариства «Доріс» лист (вих.№4 від 15.03.2016р.) за змістом якого, у звязку з невиконанням відповідачем п.3.2. та п.6.4. Договору на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. та простроченням зобовязання по поверненню обладнання, позивач зазначає про втрату зацікавленості у цьому обладнанні та просить повернути у 7-ми денний строк, від дати отримання листа, вартість обладнання, зазначену в акті приймання-передачі обладнання від 01.11.2012р. загальною вартістю 686 833 грн. 98 коп.

Зазначена вимога позивача відповідачем виконана не була, у звязку з чим позивач звернувся до господарського суду Донецької області та просить стягнути з відповідача суму боргу за Договором на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. у розмірі 658 121 грн. 24 коп.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що укладений договір за змістом спірних правовідносин та своєю правовою природою є змішаним договором - договором про надання послуг та договором підряду, а тому виниклі між сторонами спірні правовідносини за правилами абзацу другого частини 1 статті 193 ГК України регулюються відповідними нормами глав 61 та 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями частини 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинами першою і другою статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Таким чином, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

З урахуванням викладеного, при зверненні до суду з відповідними вимогами згідно норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України саме позивач має довести наявність у нього відповідного права на звернення до суду певними доказами.

Як було зазначено вище, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості за монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. у розмірі 658 121 грн. 24 коп.

Як встановлено судом, згідно з наданих до матеріалів справи листів, сторони дійшли згоди щодо розірвання договору з 16.01.2016р.

Факт розірвання договору 16.01.2016р. також підтверджується у письмових поясненнях відповідача, що надійшли до господарського суду Донецької області 25.11.2016р. та письмових поясненнях позивача, що також надійшли до господарського суду Донецької області 25.11.2016р., та за змістом яких позивачем зазначено, що розбіжності з приводу припинення дії Договору на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. між сторонами відсутні.

Отже, на момент розгляду справи договір на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. між сторонами розірваний та факт розірвання договору сторонами не заперечувався.

Окрім того, жодних претензій стосовно якості та термінів виконання зобовязань за Договором у позивача та відповідача не надходило.

Відповідно до ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі розірвання договору зобов'язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, наслідком розірвання договору на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. є відсутність у відповідача обов'язку з 16.01.2016р. надати відповідні послуги та роботи і, відповідно, відсутність права вимагати їх оплати, а у позивача, відповідно, відсутність права вимагати їх виконання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на підставі ст. 38 ГПК України, господарський суд витребовує докази за наявності відповідного клопотання, у разі неможливості самостійно надати докази сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначені наступні способи захисту цивільних прав та інтересів:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу і, зокрема, визначати відповідача за своїми вимогами тощо.

Позивачами і відповідачами в судовому процесі у господарських судах можуть бути підприємства та організації, зазначені в статті 1 ГПК України, у тому числі підприємства, установи, організації, інші юридичні особи.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно із ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, за винятком спорів, зазначених в абзацах другому - шостому пункту 1 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Отже, розглядаючи даний спір господарський суд дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права, як стягнення заборгованості в розмірі вартості неповернутого майна у разі прострочення виконання за договором.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі вартості неповернутого обладнання за Договором на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р., не відповідають способам захисту цивільних прав, передбачених ст.16 Цивільного кодексу України.

Окрім того, предметом спору у даній справи, виходячи з позиції позивача, що викладена у позовній заяві, є матеріально-правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Алваріум» до Приватного акціонерного товариства «Доріс» про стягнення вартості неповернутого обладнання, до якого позивач втратив інтерес, за договором на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. в якості заборгованості.

Тоді як, відповідно до змісту Договору, будь-яких зобовязань з оплати робіт відповідач на себе за умовами договору не брав, він мав виключно зобовязання з виконання робіт та надання послуг.

Крім того, суд зазначає, що Договором на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. жодним пунктом також не передбачено можливості стягнення вартості неповернутого обладнання, навіть у разі простроченого виконання.

Також, суд ще раз зазначає, що на момент розірвання Договору, жодних претензій стосовно якості та термінів виконання зобовязань за Договором у позивача та відповідача не надходило.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. у розмірі неповернутого обладнання у сумі 658 121 грн. 24 коп. не обґрунтованими та не доведеними матеріалами справи, отже, такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача, що надійшло до господарського суду Донецької області 25.11.2016р., про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Водночас, пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.

Враховуючи те, що судом встановлено відсутність підстав для стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 658 121 грн. 24 коп. та необґрунтованість позовних вимог, то позов не підлягає задоволенню саме з вказаних підстав, а тому заявлена Приватним акціонерним товариством «Доріс» заява про застосування позовної давності розгляду не підлягає.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 11, ч.2 ст.16, ст. ст. 250, 261, 509, 525, 526, 653, 837, 901 Цивільного кодексу України; ч.2 ст.20, ст. ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 4-3, 12, 28, 33, 34, 38, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Алваріум», м.Дніпро до Приватного акціонерного товариства Доріс, м. Маріуполь, про стягнення заборгованості за договором на монтажні роботи та обслуговування обладнання в Донецькій області №ВМ-02 від 01.11.2012р. у розмірі 658 121 грн. 24 коп., відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 07.12.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.12.2016р.

Суддя Ю.С. Мельниченко