ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р.Справа № 916/1525/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді С.В. Таран,

суддів: Л.В. Поліщук, М.А. Мишкіна,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №14-182 від 15.07.2014;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 24.02.2016;

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2016

у справі №916/1525/16

за позовом: публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача: комунального підприємства теплових мереж ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО

про стягнення 1423844,61 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016р. публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - ПАТ "НАК" Нафтогаз України) звернулось з позовом до комунального підприємства теплових мереж ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО (далі - КП теплових мереж ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО) про стягнення з останнього 1423844,61 грн, з яких: 560219,31 грн пеня за прострочення виконання грошового зобовязання, 90324,59 грн 3% річних та 773300,70 грн інфляційні втрати.

За вказаною позовною заявою було порушено провадження у справі №916/1525/16.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.08.2016 у справі №916/1525/16 (суддя Ю.С. Бездоля) у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2016 у справі №916/1525/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги висловив заперечення, посилаючись на прийняття Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергонісії" №1730-VIII, відповідно до статті 7 якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

28.11.2013 між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та комунальним підприємством теплових мереж Южтеплокомуненерго (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1677/14-ТЕ-23 (далі договір №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013), за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди №1 від 31.01.2014, №2 від 30.04.2014, №3 від 01.10.2014 до вказаного договору, якими сторонами змінювався порядок проведення розрахунків за поставлений газ, мета використання газу та коригувалась ціна за газ, обсяги поставки.

Згідно з пунктом 1.2 договору №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013 в редакції додаткової угоди №2 від 30.04.2014 газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

У пунктах 2.1, 2.4, 5.2, 5.5 договору №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013 в редакції додаткової угоди №1 від 31.01.2014 сторонами узгоджено обсяги газу, що планується передати в період з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2014р., фізико-хімічні показники газу, ціну за 1000 куб.м газу та загальну вартість природного газу за цим договором.

Положеннями пункту 6.1 договору №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013 передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказаний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11 договору №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013).

На виконання даного договору ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2014р. передало, а КП теплових мереж Южтеплокомуненерго прийняло природний газ загальною вартістю 10511407,07 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014, 31.10.2014, 30.11.2014, 31.12.2014.

Між тим відповідач свої зобов'язання за договором №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013 щодо оплати отриманого природного газу виконав з порушенням строків оплати, а тому позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з останнього 560219,31 грн пені, 90324,59 грн 3% річних та 773300,70 грн інфляційних втрат.

Із матеріалів справи також вбачається, що 15.10.2014 та 10.12.2014 між Головним Управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - сторона перша), Департаментом фінансів Одеської обласної державної адміністрації (далі - сторона друга), Департаментом розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства (далі-сторона третя), комунальним підприємством теплових мереж ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО (далі-сторона четверта) та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (далі-сторона остання) було укладено договори відповідно №814/30 та №1136/30 про організацію взаєморозрахунків (далі- договори №814/30 від 15.10.2014 та №1136/30 від 10.12.2014), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30.

Відповідно до пункту 7 вказаних договорів комунальне підприємство теплових мереж ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО перераховує на рахунок Національної акціонерної компанії Нафтогаз України кошти у сумі 4889169,20 грн, у тому числі податок на додану вартість 814861,53 грн для погашення заборгованості за спожитий газ згідно з договором №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013 за 2014 рік (договір №814/30 від 15.10.2014) та кошти у сумі 761409 грн, у тому числі податок на додану вартість 126901,50 грн для погашення заборгованості за спожитий газ згідно з договором №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013 за 2014 рік (договір №1136/30 від 10.12.2014).

Із змісту додатків до вказаних договорів вбачається, що предметом договорів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків щодо обсягу заборгованості за 9 місяців 2014р. за спожитий природний газ в сумі 4889169,20 грн (за договором №814/30 від 15.10.2014) та заборгованість за спожитий у жовтні місяці 2014р. газ в сумі 761409 грн (за договором №1136/30 від 10.12.2014).

Положеннями підпункту 2 пункту 10 договорів про організацію взаєморозрахунків договору №814/30 від 15.10.2014 та №1136/30 від 10.12.2014 передбачено, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

У пункті 15 договорів про організацію взаєморозрахунків №814/30 від 15.10.2014 та №1136/30 від 10.12.2014 сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Згідно з платіжними дорученнями №13 від 21.11.2014, №18 від 12.12.2014 на виконання вказаних договорів про організацію взаєморозрахунків позивачем перераховано відповідачу заборгованість за 9 місяців 2014р. за спожитий природний газ у сумі 4889169,20 грн (за договором №814/30 від 15.10.2014) та заборгованість за спожитий у жовтні місяці 2014р. природний газ у сумі 761409 грн (за договором №1136/30 від 10.12.2014).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої пунктом 7.2 договору №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013, та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки уклавши договори №814/30 від 15.10.2014, №1136/30 від 10.12.2014 про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не може погодитись з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Зокрема, поза увагою Господарського суду Одеської області залишився той факт, що договорами про організацію взаєморозрахунків №814/30 від 15.10.2014 та №1136/30 від 10.12.2014 сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013 з урахуванням обсягу заборгованості відповідача за 9 місяців 2014р., тобто за газ, поставлений протягом січня-квітня місяців 2014р. (договір №814/30 від 15.10.2014) та обсягу заборгованості за газ, поставлений у жовтні місяці 2014р. (договір №1136/30 від 10.12.2014).

Отже, укладення договорів №814/30 від 15.10.2014 та №1136/30 від 10.12.2014 про організацію взаєморозрахунків ніяким чином не впливає на право позивача на стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення оплати природного газу, поставленого у листопаді та грудні місяцях 2014р., оскільки дія вказаних договорів розповсюджується виключно на ті періоди виникнення заборгованості, стосовно яких укладено відповідні договори. В іншому випадку укладення одразу двох договорів про організацію взаєморозрахунків було б позбавлено будь-якого сенсу, так як достатньо було б змінити порядок і строк розрахунків один раз. Місцевий господарський суд мав чітко розділити зобовязання щодо яких було змінено строк і порядок розрахунків та зобовязання, стосовно яких строк та порядок розрахунків залишився незмінним.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.2 договору від 28.11.2013 №1677/14-ТЕ-23 у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків, які діяли на момент розгляду справи і відповідно до пункту 15 яких сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Саме таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі 924/1265/13, від 09.09.2014 у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 23.09.2015 у справі №917/2519/14 тощо.

Як вбачається із матеріалів справи, поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків №814/30 від 15.10.2014 та №1136/30 від 10.12.2014, здійснювалась оплата за газ, поставлений у листопаді та грудні місяцях 2014р.

За несвоєчасне виконання зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013 щодо оплати за газ, поставлений КП теплових мереж ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО у листопаді місяці 2014р. позивач просив стягнути з відповідача 619 грн пені та 66,37 грн 3% річних за період з 15.12.2014 по 17.12.2014, а за газ, поставлений у грудні місяці 2014р. 343,6 грн пені та 36,81 грн 3% річних за період з 15.01.2015 по 16.01.2015.

Пунктом 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При цьому у пункті 1.9 вказаної Постанови зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Позивачем невірно визначено розмір заборгованості по сплаті пені та 3% річних, оскільки в період, за який вони стягуються, включено дні фактичної сплати заборгованості.

Враховуючи викладені вище обставини та норми права, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 786,98 грн пені (467,93 грн - за несвоєчасне виконання зобовязань за листопад місяць 2014р.; 319,05 грн - за несвоєчасне виконання зобовязань за грудень місяць 2014р.) та 84,31 грн 3% річних (50,13 грн - за несвоєчасне виконання зобовязань за листопад місяць 2014р.; 34,18 грн - за несвоєчасне виконання зобовязань за грудень місяць 2014р.).

Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, нарахованих ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за несвоєчасне виконання зобов'язань щодо оплати за газ, поставлений у листопаді та грудні місяцях 2014р., задоволенню не підлягають, оскільки розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14).

Між тим період заборгованості за газ, поставлений у листопаді місяці 2014р. склав 2 дні, а за газ, поставлений у грудні місяці 2014р. -1 день; борг станом на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, не існував (дорівнював 0), що свідчить про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат.

В задоволенні решти позовних вимог місцевим господарським судом обгрунтовано відмовлено, оскільки уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу №1677/14-ТЕ-23 від 28.11.2013 у січні-квітні та у жовтні місяцях 2014р.

Твердження позивача щодо порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права, обгрунтовані тим, що оскаржене рішення було винесено за відсутності представника позивача та без повідомлення останнього про час та місце проведення судового засідання, спростовуються матеріалами справи, зокрема, із змісту протоколу судового засідання від 22.08.2016, в якому і приймалось оскаржуване рішення, вбачається, що в судовому засіданні приймав участь представник ПАТ "Нафтогаз" ОСОБА_3, повноваження якого підтверджуються долученою до матеріалів справи довіреністю №14-167 від 11.06.2014. Зауваження на вказаний протокол жодною із сторін не подавались.

Посилання відповідача на положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергонісії", як на підставу в задоволенні позовних вимог, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вказаний Закон був прийнятий 03.11.2016 та набрав чинності 30.11.2016, тобто через кілька місяців після винесення оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 Про судове рішення).

Оскаржене судове рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2016 у справі №916/1525/16 не в повному обсязі відповідає цим вимогам, оскільки прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає частковому скасуванню.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2016 у справі №916/1525/16 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 786, 98 грн пені та 84,31 грн 3% річних, в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства теплових мереж ЮЖТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 786,98 грн пені, 84,31 грн 3% річних та 13,07 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 09.12.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя М.А. Мишкіна