ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.12.2016 Справа № 904/9138/16

За позовом казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра", м. Запоріжжя Запорізької області

до приватного акціонерного товариства "Електропромислова компанія", м. Дніпро Дніпропетровської області

про стягнення 247 650,00 грн. заборгованості за непоставлену продукцію, 23 279,10 грн. пені за прострочення поставки, 17 335,50 грн. 7% штрафу за прострочення поставки, 7 305,67 грн. пені за несвоєчасне повернення грошових коштів, 1 913,35 грн. 3% річних

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №21/273-юр. від 11.10.2016 року, представник

ОСОБА_2, довіреність №21/283-юр. від 24.10.2016 року, представник

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №5 від 19.09.2016 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Казенне підприємство "Науково-виробничий комплекс "Іскра" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Електропромислова компанія" заборгованості на загальну суму 297 483,62 грн., з яких:

- 247 650,00 грн. вартість непоставленої продукції;

- 23 279,10 грн. пеня за прострочення поставки;

- 17 335,50 грн. 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів;

- 7 305,67 грн. пеня за несвоєчасне повернення грошових коштів;

- 1 913,35 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 17/94-юр від 06.04.2015 року в частині своєчасної та повної поставки товару у кількості 13 штук (крани ГА-142/1), який сплачений позивачем платіжним дорученням № 13941 від 22.09.2015 року у сумі 533 400,00 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що казенне підприємство "Науково-виробничий комплекс "Іскра" у претензії від 18.07.2016 року № 776/21/186-юр до приватного акціонерного товариства "Електропромислова компанія" просить поставити товар, а у позовній заяві від 29.09.2016 року № 10721/263-юр про стягнення суми боргу штрафних санкцій вимагає повернення грошових коштів, в т.ч. пеню за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто, на думку відповідач, позивачем не дотримано вимоги ст. 530 Цивільного кодексу України та до суду ненадана вимога про повернення грошових коштів.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав та повідомив, що не має наміру укладати мирову угоду з відповідачем.

Провадження у справі було порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2016 року з призначенням її до розгляду на 03.11.2016 року.

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 03.11.2016 року було оголошено перерву до 17.11.2016 року, у судовому засіданні від 17.11.2016 року було оголошено перерву до 08.12.2016 року.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2015 року між приватним акціонерним товариством "Електропромислова компанія" (далі - відповідач, постачальник) та казенним підприємством "Науково-виробничий комплекс "Іскра" (далі - позивач, покупець) укладено договір поставки № 17/94-юр (далі - договір) згідно з п.1.1 якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця продукцію (далі - товар) згідно Специфікацій, а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених договором.

Найменування товару, його кількість та якісні показники, термін поставки, ціна товару за одиницю та по позиціям, а також загальна вартість товару, постачання якого буде здійснюватись, згідно договору, вказується в Специфікаціях, які з моменту підписання - сторонами складають невід'ємну частину договору (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 3.1 договору оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника у вигляді 100% попередньої оплати. За письмовим погодженням сторін можливі інші умови розрахунків, які не суперечать чинному законодавству України (про що вказується в Специфікаціях).

Постачання товару здійснюється на умовах: EXW, згідно ІНКОТЕРМС 2010 або при інших умовах (про що вказується в Специфікаціях) (п.4.1 договору).

Відповідно до п.4.2 договору постачання товару здійснюється протягом 3 - 5 тижнів з дати оплати. або при інших умовах (про що вказується в Специфікаціях). Днем виконання постачальником зобов'язання по поставці товару вважається дата відвантаження товару на склад покупцю (п.4.3 договору).

Ціна на товар встановлюється в національній валюті України і вказується в Специфікаціях (п.5.1 договору).

Договір набирає сили з дати його підписання обома сторонами сторонами і діє до 31.12.2016 року (п.10.3 договору).

В Специфікації № 3 від 19.08.2015 року (а.с. 14 том 1) сторони узгодили поставку товару на загальну суму без ПДВ 791 284,00 грн., ПДВ 20% - 158 256,80 грн., усього з ПДВ - 949 540,80 грн., зокрема кран ГА-142/1 у кількості 28 шт., за ціною без ПДВ - 15 875,00 грн., у сумі без ПДВ - 444 500,00 грн., у сумі з ПДВ - 533 400,00 грн. Строк поставки - 280 календарних днів від дня фактичного надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату у сумі 533 400,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13941 від 22.09.2015 року (а.с. 15 том 1), відповідач здійснив поставку кранів ГА-142/1 у кількості 15 шт. на загальну суму 285 750,00 грн., що підтверджується накладними № 648 від 08.10.2015 року, № 656 від 09.10.2015 року, № 716 від 02.11.2015 року, № 132 від 16.03.2016 року, № 227 від 04.05.2016 року.

В порушення прийнятих на себе за договором зобовязань, відповідач не поставив відповідачу товар в кількості 13 штук (крани ГА-142/1) на загальну суму 247 650,00 грн. та не повернув попередню оплату у сумі 247 650,00 грн. Причиною виникнення спору є неповернення відповідачем попередньої оплати у сумі 247 650 грн.

У зв'язку з не поставкою відповідачем товару в обумовлений строк, позивач звернувся до відповідача з вимогою поставити 13 штук кранів ГА-142/1 або повернути 247 650,00 грн. попередньої оплати, яка викладена в претензії № 776/21/186-юр від 18.07.2016 року (а.с. 16 том 1).

У листі № 290 від 01.08.2016 року (а.с. 18 том 1) відповідачем було повідомлено позивача про неможливість здійснення поставки в обумовлений термін у зв'язку з тривалим терміном митної процедури та транспортування із зазначенням, що зобов'язується поставити продукцію до 20.08.2016 року.

В подальшому відповідачем у листі № 300 від 23.08.2016 рок було відтерміновано дату поставки продукції - до 15.09.2016 року. (а.с. 19 том 1).

Положенням ст. 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Частиною 3 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено наступне: зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Перевіряючи дотримання кожною зі сторін своїх зобов'язань, судом встановлено, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань не поставив обумовлений сторонами товар, за який позивачем було сплачено попередню оплату та не повернув повністю отримані в якості передоплати кошти.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати в сумі 247 650,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення пені за прострочення поставки у сумі 23 279,10 грн., 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів у сумі 17 335,50 грн. та пені за несвоєчасне повернення грошових коштів у сумі 7 305,67 грн.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 193, 199 Господарського процесуального кодексу України, частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Заходами відповідальності у вигляді застосування Господарських санкцій передбачено частиною І статті 216 та частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язання може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

За порушення строків поставки товару в договорі сторони встановили відповідальність у вигляді:

- пені у розмірі 0,1% вартості продукції з якої допущено прострочення за кожний день прострочення (п.7.1 договору);

- штраф у розмірі 7% вказаної вартості за прострочення понад 30 днів (п.7.1 договору).

У разі порушення термінів постачання (пункт 4.2), на вимогу покупця постачальник зобов'язаний повернути грошові кошти протягом 3 банківських днів. У разі несвоєчасного повернення грошових коштів сплати пеню у розмірі 0,05% за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України (п.7.2 договору).

Згідно з ч. 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Господарським кодексом України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч.1 ст. 231), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками.

Позивач нарахував відповідачу пеню за прострочення поставки в сумі 23 279,10 грн. та 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів у сумі 17 335,50 грн.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що розмір нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунки пені та штрафу, вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення поставки в сумі 23 279,10 грн. та 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів у сумі 17 335,50 грн. підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення 7 305,67 грн. пені за несвоєчасне повернення грошових коштів не підлягають задоволенню, оскільки умовами договору передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання постачальником, а нарахована на підставі договору сума пені за несвоєчасне повернення грошових коштів за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання за своєю правовою природою також є пенею, то таке подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання постачальником не узгоджується з приписом статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (постанова від 24.12.2013 року № 8/5025/1402/12).

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за неналежне виконання грошових зобов'язань, позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 1 913,35 грн.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У цьому випадку зобов'язання відповідача щодо повернення передплати не є грошовим зобов'язанням у розумінні вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, а є правовим наслідком порушення умов договору, щодо здійснення поставки товару.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12).

Разом з тим не є грошовими зобов'язання, в яких грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару: зобов'язання передачі грошей, що випливають з угод обміну валюти, опціону, купівлі-продажу монет і банкнот, зобов'язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні, передати перевізником банкноти за договором перевезення та ін. З огляду на це положення ст. 625 Цивільного кодексу не застосовуються до зазначених відносин.

У пункті 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14 зазначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 Цивільного кодексу України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 Цивільного кодексу України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Отже чинне законодавство передбачає нарахування 3% річних саме за грошовими зобов'язаннями, матеріальними втратами, у зв'язку з чим суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 247 650,00 грн. вартість непоставленої продукції, 23 279,10 грн. пеня за прострочення поставки та 17 335,50 грн. 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 4 323,96 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Електропромислова компанія" (49030, м. Дніпро, вул. Шевченка, 59, ідентифікаційний код 24994146) на користь казенного підприємства "Науково-виробничий комплекс "Іскра" (69071, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 84, ідентифікаційний код 14313866) 247 650,00 грн. вартість непоставленої продукції, 23 279,10 грн. пені за прострочення поставки, 17 335,50 грн. 7% штрафу за прострочення поставки понад 30 днів та 4 323,96 грн. витрат зі сплати судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.12.2016 року.

Суддя ОСОБА_4