ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Справа № 917/1423/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В. , суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

апелянта- не зявився;

боржника- не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_1", м. Київ, (вх.№3020 П/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.10.2016р. у справі №917/1423/16

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО", м. Полтава,

про порушення справи про банкрутство згідно статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання боржника банкрутом",

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.10.2016р. у справі №917/1423/16 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО" про порушення справи про банкрутство до розгляду в порядку статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання боржника банкрутом".

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.10.2016р. у справі №917/1423/16 (суддя Ореховська О.О.) порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів по зобов'язанням, терміни виконання яких настали до дня введення мораторію згідно вимог частини 1 статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Ухвала суду з посиланням на положення статей 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, статі 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом мотивована обґрунтованістю заяви та неплатоспроможністю боржника.

Постановою господарського суду Полтавської області від 02.11.2016р. у даній Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ОСОБА_2.

Публічне акціонерне товариство "Перший Український ОСОБА_1" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.10.2016р. у справі №917/1423/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у порушенні провадження у справі про банкрутство за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО" про визнання банкрутом.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що оскаржувана ухвала була прийнята при неповному дослідженні обставин справи, зокрема, ліквідатором ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" до матеріалів справи була надана довідка Державної фіскальної служби від 15.09.2016 р. вих. № 7612/9/16-01-17-32, яка містить інформацію щодо рахунків ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" з якої вбачається наявність відкритих в банківських установах розрахункових рахунків, що є порушенням приписів частини 3 статті 111 Цивільного кодексу України; ліквідатором не було вжито заходів передбачених частиною 4 статті 111 Цивільного кодексу України, щодо виявлення майна боржника, оскільки долучені до заяви документи не підтверджують всієї інформації стосовно майна боржника; ліквідатором не було направлено запитів до УДАІ ГУМВС України у Полтавській області щодо наявності зареєстрованих транспортних засобів; Державного агентства земельних ресурсів України у Полтавській області щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок; Митних органів у Київській та Харківських областях щодо наявності товарів які знаходяться на складах регіональних митниць; Державна інспекція України з безпеки на морському та річковому транспорті - щодо наявності зареєстрованих водних транспортних засобів; філії "Український центр інноватики та патентно інформаційних послуг" ДП "Український інститут промислової власності" щодо наявності об'єктів промислової власності; Державного космічного агентства України щодо наявності об'єктів власності у сфері космічної діяльності; ГУ Держгеокадастру, зокрема у Полтавській області щодо наявності об'єктів власності у сфері земельних ресурсів; ПАТ "Укрзалізниця" щодо наявності зареєстрованих вагонів, локомотивів, рухомого складу, іншої залізничної техніки; не було отримано Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за критерієм пошуку по ідентифікаційному коду боржника; крім того, до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство ліквідатором було долучено лише довідку Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області від 12.04.2015р. №18-104-1496, яка не може відображати дійсну інформацію щодо наявності або відсутності майна боржника за територіальністю його знаходження.

Також апелянт зазначає, що складені Інвентаризаційні описи 1-5 майна боржника від 27.09.2016р. не містять в собі відомостей інвентаризаційного опису запасів, грошових документів, бланків, документів суворої звітності, фінансових інвестицій; розрахунків з дебіторами кредиторами, дебіторської або кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув і яка планується до списання, отже відомості проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО" містять хибні відомості щодо обсягу кредиторської заборгованості, щодо розміру дебіторської заборгованості та має ознаки недостовірної інформації щодо активу та пасиву ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" та до того ж, проміжний ліквідаційний баланс, в порушення приписів частини 8 статті 111 Цивільного кодексу України було подано до місцевого господарського суду без дотримання строків спливу заявлення кредиторських вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.11.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 01.12.2016р.

30.11.2016р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні (вх.№12101).

У судове засідання 01.12.2016р. учасники провадження у справі про банкрутство не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи (т.2 а.с.132,159).

Судова колегія зазначає, що відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Апеляційним господарським судом було виконано процесуальний обов'язок щодо належного повідомлення учасників провадження у справі про банкрутство про час та місце розгляду справи, про що свідчить штамп на зворотній сторінці ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 16.11.2016р. про відправлення її копій сторонам, що є доказом належного повідомлення учасників процесу про час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації № 28 від 20.02.2013р., а також про отримання ухвали свідчать відомості з реєстру відстеження пересилання поштових відправлень Укрпошти, а саме документи з штрихкодовими ідентифікаторами 131, 639 (данні штрихкодові ідентифікатори відображені на повернутих повідомленнях про вручення поштових відправлень за вих. №016595/1, №016595/2)

Розглянувши заявлене клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про його відхилення з наступних підстав.

Частиною 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Отже, строк розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_1" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.10.2016р. закінчується 01.12.2016р.

Відповідно до вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Частиною 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Однак, як вбачається із заявленого клопотання, апелянт наданим йому процесуальним правом на звернення з клопотанням про продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів не скористався, а лише просив відкласти розгляду справи на іншу дату у зв'язку з зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні, інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, заяв про продовження строку розгляду апеляційної скарги не надали.

Крім того колегія суддів зазначає, що господарський суд не наділений повноваженнями за власною ініціативою продовжувати строк розгляду справи.

Враховуючи достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, та зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, передбачені статтею 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне .

05.10.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО" звернулось до господарського суду Полтавської області із заявою про порушення справи про банкрутство (т.1 а.с.5-239), у якій зазначено, що загальними зборами учасників ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" 29.02.2016р. було прийнято рішення, оформлене протоколом загальних зборів від 29.02.2016р. №29/02/2016-01 (т.1 а.с.118-121), про припинення діяльності товариства шляхом його ліквідації, головою ліквідаційної комісії призначено ОСОБА_3, строк ліквідації встановлено у 2 місяці.

19.03.2016р. загальними зборами учасників ТОВ "ЛУКСОР-АГРО", оформленими протоколом № 19/03/2016-01 (т.1 а.с.117) прийнято рішення про припинення повноважень ОСОБА_4 та призначено ліквідатором ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" ОСОБА_2.

Після закінчення строку для предявлення вимог кредиторів, на загальних зборах учасників товариства, оформлених протоколом від 29.09.2016р. №29/02/2016-01 (т.1 а.с.104) було затверджено проміжний ліквідаційний баланс, наданий ліквідатором, та визнано, що майна товариства недостатньо для задоволення вимог кредиторів, сума визнаних вимог кредиторів товариства складає 1 053 610 651,12грн., сума дебіторської заборгованості складає 8 663 965,00грн.

Вартість належного товариству майна складає: ринкова вартість 2 741 900,00грн., (частина якого знаходиться у заставі Публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_1")

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.10.2016р. прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО" про порушення справи про банкрутство до розгляду.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.10.2016р. порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Як зазначає місцевий господарський суд в ухвалі від 24.10.2016р., ліквідаційною комісією дотримано порядок ліквідації товариства, передбачений чинним законодавством України; під час розгляду заяви про порушення справи про банкрутство, судом встановлені ознаки неплатоспроможності боржника, а саме неспроможність субєкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку грошові зобовязання перед кредиторами не інакше, як за допомогою процедури банкрутства.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням приписів чинного законодавства України, не погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Приписами статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону про банкрутство, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

За приписами частини 1 статті 95 Закону про банкрутство Особливості застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником встановлено, що якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Відповідне правило передбачено частиною 3 статті 110 Цивільного кодексу України, яка містить загальні положення про ліквідацію юридичної особи.

Спрощена процедура банкрутства, що передбачена статтею 95 Закону про банкрутство, випливає з процедури добровільної ліквідації юридичної особи, тобто ліквідації юридичної особи за рішенням її учасників (власників) або органу, уповноваженого на це установчими документами.

У зв'язку з цим необхідними передумовами для звернення із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника в порядку статті 95 Закону про банкрутство, є дотримання вимог цивільного та господарського законодавства щодо добровільної ліквідації юридичної особи.

Частиною 3 статті 11 Закону про банкрутство встановлено, що до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, яка подається боржником додаються: установчі документи боржника - юридичної особи; бухгалтерський баланс боржника на останню звітну дату; перелік кредиторів боржника, вимоги яких визнаються боржником, із зазначенням загальної суми грошових вимог усіх кредиторів, а також щодо кожного кредитора - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків (за наявності), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов'язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов'язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; перелік майна боржника із зазначенням його балансової вартості та місцезнаходження, а також загальна балансова вартість майна; перелік майна, що перебуває у заставі або є обтяженим у інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кредиторів, на користь яких вчинено обтяження майна боржника, їх ім'я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційні коди юридичних осіб або реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), суми їх грошових вимог, підстави виникнення зобов'язань, а також строки їх виконання згідно із законом або договором; довідка органів приватизації (органів, уповноважених управляти об'єктами державної власності) стосовно наявності або відсутності на балансі підприємства, щодо якого порушено справу про банкрутство, державного майна, що в процесі приватизації (корпоратизації) не увійшло до його статутного капіталу; перелік осіб, що мають невиконані зобов'язання перед боржником, із зазначенням вартості таких зобов'язань, терміну виконання та підстав виникнення; відомості про всі рахунки боржника, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах, їх реквізити; відомості про всі рахунки, на яких обліковуються цінні папери, що належать боржнику, їх реквізити; протокол загальних зборів (конференції) працівників боржника, відповідне рішення первинної профспілкової організації боржника (за наявності кількох первинних організацій - їхнє спільне рішення), на яких обраний представник працівників боржника для участі у справі про банкрутство, якщо такі збори (конференція) відбулися до подачі заяви боржника до господарського суду; інші документи, які підтверджують неплатоспроможність боржника.

Враховуючи положення Закону про банкрутство, господарський суд, при вирішенні питання щодо можливості порушення провадження у справі, повинен встановити дотримання боржником (ТОВ "ЛУКСОР-АГРО"), як загальних вимог Цивільного кодексу України, які встановлюють порядок ліквідації підприємства за рішенням власника, так і дотримання боржником вимог Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Частинами 1 та 3 статті 110 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі, у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягнення мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами. Якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

Частинами 3 та 4 статті 105 Цивільного кодексу України встановлено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.02.2016р. було прийнято рішення, оформлене протоколом загальних зборів №29/02/2016-01 (т.1 а.с.117-121), про припинення діяльності товариства шляхом його ліквідації, головою ліквідаційної комісії призначено ОСОБА_3 та зобовязано повідомити всіх контрагентів про ліквідацію підприємства та вжити всіх інших обов'язкових заходів для проведення процедури ліквідації згідно чинного законодавства, а саме (не обмежуючись): опублікувати в друкованих засобах масової інформації в яких публікуються відомості про державну реєстрацію юридичної особи, що припиняється, повідомлення про його ліквідацію, про порядок і строки заявлення кредиторами претензій, організувати виконання прийнятих рішень та виконати усі необхідні дії щодо подання відомостей про внесення до Єдиного державного реєстру) запису про рішення щодо припинення діяльності ТОВ "ЛУКСОР-АГРО"; провести інвентаризацію майна, здійснити розрахунки з кредиторами дебіторами, скласти, затвердити та підписати проміжний і остаточний ліквідаційний баланс та акт; зареєструвати припинення підприємства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, зняти підприємство з обліку в державних податкових органах, в Пенсійному та усіх інших соціальних фондах, в управлінні статистики, митних органах, закрити усі банківські рахунки, якими користувалось підприємство, знищити печатку, штампи, здати до архіву документи, що підлягають тривалому збереженню та здійснити будь-які інші дії, повязані з ліквідацією підприємства, строк ліквідації встановлено у 2 місяці.

19.03.2016р. загальними зборами учасників ТОВ "ЛУКСОР-АГРО", оформленими протоколом № 19/03/2016-01 прийнято рішення про припинення повноважень ОСОБА_4 та призначено ліквідатором ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" ОСОБА_2.

Частиною 1 статті 105 Цивільного кодексу України встановлено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що 29.02.2016р. внесено запис в стані припинення, за рішенням засновників (т.1 а.с.129-135).

Відповідно до частин 5, 6 статті 105 Цивільного кодексу України, строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що з заявами про визнання кредиторських вимог звернулись: ПАТ "Перший український міжнародний банк" (заява від 28.04.2016р. №61-05-236 (т.1 а.с.184-230), ПАТ "ОСОБА_5 Дніпро" (заява від 14.04.2016р (т.1 а.с.164-177), АТ "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (заява від 29.04.2016р. (т.1 а.с.231-240), ТОВ "Землеустрій 2008" (заява від 27.04.2016р. (т. 1 а.с.178-183), ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області (заява від 23.09.2016р. №8641/10/16-01-10-34 (т. 1 а.с.157-163).

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо того, що проміжний ліквідаційний баланс, в порушення приписів частини 8 статті 111 Цивільного кодексу України було подано до місцевого господарського суду без дотримання строків спливу заявлення кредиторських вимог, оскільки як було зазначено вище, рішенням загальних зборів ТОВ "ЛУКСОР-АГРО", оформленого протоколом загальних зборів від 29.02.2016р. №29/02/2016-01 (т.1 а.с.117-121), було встановлено строк ліквідації підприємства 2 місяці, ліквідатором було розглянуто вищевказані вимоги кредиторів у період з 25 травня по 26 вересня 2016р. та повідомлено про їх задоволення в повному обсязі (т.1 а.с.151-155), а проміжний ліквідаційний баланс було затверджено 29.09.2016р., (тобто після розгляду вимог кредиторів).

Частиною 1 статті 111 Цивільного кодексу України встановлено, що з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.

Ліквідатором було подано до матеріалів справи перелік субєктів господарювання, що мають невиконані зобовязання перед ТОВ "ЛУКСОР-АГРО", у якому зазначено, що дебіторам боржника є: ТОВ "ЛУКСОР-ЛТД, з розміром заборгованості 8 663 965,00грн. (вказана заборгованість виникла на підставі рішення господарського суду Полтавської області у справі №917/456/15, за позовом ПАТ "ОСОБА_5 Дніпро" до ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави шляхом визнання права власності, яким в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ "Луксор-УТР " в сумі 8 661 209,00грн. перед ПАТ "ОСОБА_5 Дніпро", звернуто стягнення шляхом визнання права власності на предмет іпотеки та застави та визнано право власності).

Колегія суддів зазначає, що ліквідатором підприємства не було виконано обов'язок щодо повідомлення дебітора ТОВ "Луксор-УТР" про припинення юридичної особи у встановлений законодавством строк, заяву про визнання кредиторських вимог ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" до ТОВ "Луксор-УТР" в рамках справи № 917/1177/15 про визнання банкрутом ТОВ "Луксор-УТР" у розмірі 8 611 209,00грн. боргу та 2 756,00грн. судового збору було подано до господарського суду Полтавської області лише 22.09.2016р., що свідчить про порушення вимог частини1 статті 111 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 111 Цивільного кодексу України передбачено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана повідомити учасників юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, про її участь в інших юридичних особах та/або надати відомості про створені нею господарські товариства, дочірні підприємства.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, які у відповідності до частини 1 статті 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, є достовірними, до переліку засновників (учасників) юридичної особи ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" включено: Тавріда ОСОБА_6 Ей, власник істотної участі - ОСОБА_7 Джентл, яка також є кінцевим бенефіцеарним власником (контролером).

З матеріалів доданих ліквідатором до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство вбачається, що про припинення юридичної особи було повідомлено Тавріда ОСОБА_6 Ей (т.1 а.с.25).

Частиною 3 статті 111 Цивільного кодексу України встановлено, що під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред'явлення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи.

Згідно наданої ліквідатором до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" довідки Державної податкової інспекції у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області від 15.09.2016р.№7612/9/16-01-17-32 у боржника відкрито 10 рахунків в різних установах банків (т.1 а.с.86).

Пунктом 20.4 глави 20 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за № 1172/8493 (надалі Інструкція) встановлено, що у разі припинення юридичної особи внаслідок її ліквідації для проведення ліквідаційної процедури використовується один поточний рахунок юридичної особи, що ліквідовується, визначений комісією з припинення (ліквідатором, ліквідаційною комісією тощо)

Закриття інших рахунків, які не використовуються для проведення ліквідаційної процедури, здійснюється ліквідатором (ліквідаційною комісією) на підставі заяви про закриття рахунку, підписаної особою, яка згідно з рішенням учасників юридичної особи, суду або органу, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи, призначена ліквідатором (за умови проведення ідентифікації та верифікації), та копії рішення учасників, суду або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами про ліквідацію юридичної особи, засвідченої нотаріально або органом, який прийняв таке рішення.

До матеріалів справи ліквідатором було додано копії заяв до ПАТ "Банк "Український Капітал" 21.04.2016р. (т. 1 а.с.87), уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" 21.04.2016р. (т.1 а.с.88) та ПАТ "ОСОБА_5 Дніпро" (т.1 а.с.89) 19.08.2016р. з проханням закрити рахунки.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що вказані заяви не містять таких обов'язкових реквізитів як дата реєстрації та реєстраційний індекс (номер) вихідного документа, та відсутні докази, які б підтверджували факт відправлення вказаних заяв, зокрема описи поштових відправлень з відміткою поштового штемпеля відділення поштового зв'язку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 20.6 Інструкції, у день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про закриття вказаних рахунків чи обґрунтування неможливості вчинення відповідних дій, що свідчить про порушення вимог частини 3 статті 111 Цивільного кодексу України.

Частиною 4 статті 111 Цивільного кодексу України встановлено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб.

У випадках, установлених законом, ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує проведення незалежної оцінки майна юридичної особи, що припиняється.

Колегія суддів зазначає, що інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства, під час інвентаризації активів і зобов'язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов'язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення залишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов'язань, які не відповідають критеріям визнання.

Проведення інвентаризації майна підприємства регулюється Положенням про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014р. № 879, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2014р. за № 1365/26142 (надалі - Положення).

Пунктом 6 Положення встановлено, що суцільною інвентаризацією охоплюються всі види зобов'язань та всі активи підприємства незалежно від їх місцезнаходження, у тому числі предмети, що передані у прокат, оренду або перебувають на реконструкції, модернізації, консервації, у ремонті, запасі або резерві незалежно від технічного стану. Також інвентаризації підлягають активи і зобов'язання, які обліковуються на позабалансових рахунках, зокрема цінності, що не належать підприємству, але тимчасово перебувають у його користуванні, розпорядженні або на зберіганні (об'єкти оперативної (операційної) оренди основних засобів, матеріальні цінності на відповідальному зберіганні, переробці, комісії, монтажі), умовні активи і зобов'язання (непередбачені активи та зобов'язання) підприємства (застави, гарантії, зобов'язання тощо), бланки документів суворої звітності, інші активи.

Вищезазначене Положення встановлює, що інвентаризація активів та зобовязань включає в себе інвентаризацію основних засобів, матеріальних активів, незавершених капітальних інвестицій, запасів, біологічних активів, готівки, грошових коштів та їх еквівалентів, бланків документів суворої звітності, дебіторської та кредиторської заборгованості, витрат і доходів майбутніх періодів.

Відповідно до пункту 7 Положення, проведення інвентаризації є обов'язковим: у разі припинення підприємства в обсязі, визначеному пунктом 6 цього розділу.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2016р. ліквідатором ОСОБА_2 було видано Наказ №02-Ін про проведення інвентаризації усіх активів та зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО" в період з 26-30вересня 2016р. (т.1 а.с. 28).

З матеріалів справи також вбачається, що ліквідатором з метою пошуку майна, що не визначено на балансі підприємства було зроблено відповіді запити до державних органів (т.1 а.с.35-71) та отримано наступні відповіді:

- 12.04.2016 р. Державною інспекцією сільського господарства в Полтавській області було надано відповідь №01-14/573 , якою було повідомлено про те, що за ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" на даний час в межах Полтавської області техніка не реєструвалась (т.1 а.с.39).

- 12.04.2016 р. Регіональним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області було надано відповідь №31/16-8-1003 (т.1 а.с.38), що інформація про транспортні засоби зареєстровані за ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" відсутні (т.1 а.с.38)

-12.04.2016р. Регіональним відділення Фонду державного майна України по Полтавській області було надано відповідь №18-104-1496, якою було повідомлено про те, що будь-яка інформація щодо наявності на балансі ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" державного майна, що в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу відсутня (т.1 а.с.37).

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що вказана довідка не може відображати дійсну інформацію щодо наявності або відсутності майна боржника за територіальністю його знаходження, оскільки у вказаній довідці лише було вказано про те, що Регіональне відділення Фонду державного майна по Полтавській області не є засновником та не приймало участі у створенні ТОВ "ЛУКСОР-АГРО", а отже відсутня будь-яка інформація щодо наявності на балансі товариства саме державного майна, що процесі приватизації (капіталізації) не увійшло до статутного капіталу.

- 13.04.2016р. Державною податковою службою у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області було надано відповідь №3212/10/16-01-08-01-26, якою було повідомлено про те, що згідно Єдиного банку даних юридичних осіб ДПІ у м.Полтаві станом на 11.04.2016р. ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" не є учасником в договорах про спільну діяльність з іншими підприємствами та організаціями без утворення юридичної особи (т.1 а.с.36).

- 20.04.2016 р. Департаментом льотної придатності Державіаслужби України було надано відповідь №13.2.19-4023, якою було повідомлено, що за ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" повітряні судна зареєстровані не були (т.1 а.с.42)

- 21.04.2016р. Державною службою України з безпеки на транспорті, за ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" було надано відповідь №2518/20/15-16 , якою було повідомлено про те, що за ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" плавзасоби не зареєстровані (т.1 а.с.43)

- 26.04.2016р. на запит ліквідатора від 05.04.2016р. №10 Державною службою інтелектуальної власності було надано відповідь №1-12/3371, що данні щодо володіння правами інтелектуальної власності містяться на офіційному сайті Державної служби інтелектуальної власності (який знаходиться у вільному доступі) (т.1 а.с.35)

Проте, матеріали справи не містять доказів вжиття ліквідатором заходів щодо отримання інформації з вищезазначеного сайту та відповідно надання її суду.

- 06.05.2016р, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку було надано відповідь №09/01/10440, в якій зазначено, що серед власників, які володіють значними пакетами акції інститутів спільного інвестування (10 відсотків і більше), данні щодо ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" відсутні (т.1 а.с.41).

- 11.05.2016р. Управлінням Держпраці у Полтавській області було надано відповідь №1728/08-12, якою було повідомлено про те, що інформація щодо відомчої реєстрації великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично дорожній мережі загального користування , підіймальних споруд, парових та водонагрівних котлів, посудин, що працюють під тиском, трубопроводів пари та гарячої води, обєктів підвищеної небезпеки та обєктів нафтогазового комплексу, ділянок надр, наданих для будівництва та експлуатації підземних споруд і для інших цілей не повязаних з видобуванням корисних копалин за ТОВ "ЛУКСОР-АГРО"- відсутня (т. 1 а.с.40).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 04.08.2016р. зробленої за параметрами запиту ідентифікайного коду боржника 33458164, який у відповідності до пункту 6 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996р. № 118, зберігається за суб'єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним, у власності підприємства зареєстровано:

- нежитлові приміщення адміністративної будівлі, вул. Миру, 3, 8 поверх, м. Полтава, площею 272,9 кв.м., перебуває в іпотеці ПАТ ПУМБ;

- нежитлова будівля (аптека), вул. Леніна, 32, с. Тишки, Лубенський р-н, Полтавська область, площа 68,7 кв.м.,

- нежитлове приміщення (вагова), вул. Степова, 10а, с. Тишки, Лубенський р-н, Полтавська область, площа 12,3 кв.м.,

- нежитлове приміщення (корівник), вул. Радянська 33, с. Крутий Берег, Лубенський р-н, Полтавська область, площею 1647,2 кв.м. комплекс будівель та споруд , вул. Радянська 59, с. Крутий Берег, Лубенський р-н, Полтавська область, площею 2713,9 кв.м. (т.1 а.с.44-71).

Отже доводи апелянта, що ліквідатором не було отримано Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за критерієм пошуку по ідентифікаційному коду боржника спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що ліквідатором не було вжито усіх необхідних заходів спрямованих на встановлення наявності всіх майнових прав боржника, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення запитів до Митних органів у Київській та Харківських областях щодо наявності товарів які знаходяться на складах регіональних митниць, Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті - щодо наявності зареєстрованих водних транспортних засобів, філії "Українського центр інноватики та патентно інформаційних послуг" ДП "Український інститут промислової власності» щодо наявності об'єктів промислової власності"; Державного космічного агентства України щодо наявності об'єктів власності у сфері космічної діяльності та ПАТ "Укрзалізниця" щодо наявності зареєстрованих вагонів, локомотивів, рухомого складу, іншої залізничної техніки.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеної інвентаризації, ліквідатором було складено інвентаризаційний опис основних засобів нерухомого майна (будинки і споруди) та передавальних пристроїв (т.1 а.с.29), інвентаризаційний опис грошових коштів в касі підприємства та на поточних рахунках в банках (т.1 а.с.30), інвентаризаційний опис по розрахункам з бюджетом, соц. фондами по зарплаті та іншими кредиторами станом на 27.09.2016р. (т.1 а.с.31), інвентаризаційний опис по розрахункам з покупцями станом на 27.09.2016р. (т.1 а.с.32), інвентаризаційний опис по незавершеному капітальному будівництву, МШП, готової продукції, ТМЦ, дорогоцінних металів станом на 27.09.2016р. (т.1 а.с.33).

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що в інвентаризаційних описах майна боржника не відображено повної інформації, оскільки відсутні відомості інвентаризаційного опису запасів, грошових документів, бланків, документів суворої звітності, фінансових інвестицій, розрахунків з дебіторами кредиторами, дебіторської або кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув і яка планується до списання.

Колегія суддів також зазначає, що дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, є важливими для підтвердження достовірності та об'єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Статтею 12 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні визначено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно.

Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. №1440 затверджено Національний стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" (надалі - Національний стандарт), який є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки.

Пунктом 56 Національного стандарту встановлено Загальні вимоги до складання звіту про оцінку та підготовки висновку про вартість майна, передбачено, що звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити зокрема, опис об'єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об'єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об'єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз'яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Однак, ліквідатором до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" було надано лише висновки про вартість майна боржника (т.1 а.с.73-77), договору з Приватним підприємством "Центр незалежної оцінки та експертизи", яким було проведено оцінку , письмової заяви оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об'єкта оцінки та додатків з копіями всіх вихідних даних, які розяснюють та підтверджують припущення та розрахунки, надано не було.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів належного проведення ліквідатором боржника ОСОБА_8 інвентаризації майна боржника у відповідності до Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014р. № 879, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2014р. за № 1365/26142 та оцінки майна боржника у відповідності до положень Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", що свідчить про недотримання ліквідатором приписів частини 4 статті 111 Цивільного кодексу України.

Приписами частин 7, 10 статті 111 Цивільного кодексу України встановлено, що для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання органам доходів і зборів та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку.

До моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

З доданих ліквідатором до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство документів вбачається, що ним було отримано довідку Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 21.09.2016р. №13187/10, в якій було повідомлено, що станом на 20.09.2016р. заборгованість зі сплати страхових внесків відсутня (т.1 а.с.101) та довідку Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Полтава від 29.09.2016р. № 51 про відсутність заборгованості зі сплати страхових внесків (т.1 а.с.102).

Однак, матеріали справи не містять доказів подання ліквідатором органам доходів і зборів та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку за останній звітний період, що свідчить про недотримання ліквідатором вимог статті 111 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що проведення аналізу активів та пасивів боржника є підставою складення проміжного ліквідаційного балансу, який додається до заяви боржника, відповідно до пункту 3 статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 8 статті 111 Цивільного кодексу України встановлено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

При порушенні провадження у справі суд в обовязковому порядку повинен встановити активи і пасиви боржника, їх наявність або відсутність, розмір та безспірність вимог кредитора.

Однак, враховуючи відсутність доказів належного проведення інвентаризації всіх активів та зобов'язань боржника, а також майна, яке належить підприємству, яке тимчасово перебуває у його користуванні, розпорядженні або на зберіганні боржника, належних доказів вчинення дій щодо стягнення дебіторської заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що проміжний ліквідаційний баланс ТОВ "ЛУКСОР-АГРО", складений з неповним встановленням всіх активів та пасивів боржника.

Вищенаведене свідчить, що висновок місцевого господарського суду про недостатність майна боржника задовольнити вимоги його кредиторів та наявність підстав для визнання боржника банкрутом є передчасним та таким, що не відповідає приписам статті 95 Закону про банкрутство, оскільки складання проміжного ліквідаційного балансу можливе лише після встановлення активів та пасивів, розміру дебіторської та кредиторської заборгованості, аналізу фінансово-господарської діяльності боржника та проведення належної оцінки майна юридичної особи, що ліквідується.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011р. N 4212-VI) як передумову звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство боржника, що ліквідується власником, визначено дотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до цивільного та господарського законодавства (стаття 95 Закону про банкрутство).

Порушення провадження у справі про банкрутство боржника, що ліквідується власником, здійснюються у підготовчому засіданні суду за результатами перевірки судом дотримання заявником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до цивільного та господарського законодавства та вимог частини четвертої статті 11 Закону щодо наявності майна, достатнього для покриття судових витрат.

Відповідно до положень статті 16 Закону про банкрутство, перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з'ясування наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Законом.

У разі звернення до господарського суду боржника із заявою про порушення справи про банкрутство у підготовчому засіданні з'ясовуються ознаки неплатоспроможності боржника або її загрози.

Частиною 6 статті 16 Закону про банкрутство встановлено, що за наслідками розгляду заяви про порушення справи про банкрутство та відзиву боржника господарський суд виносить ухвалу про: порушення провадження у справі про банкрутство; відмову у порушенні провадження у справі про банкрутство.

Пунктом 7 статті 16 Закону про банкрутство встановлено, що суд відмовляє в порушенні провадження у справі про банкрутство, якщо заявником не доведено наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи вищевикладене, що при порушення провадження у справі банкрутство ТОВ "ЛУКСОР-АГРО" господарським судом першої інстанції не було встановлено наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство за ознаками статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутство" шляхом перевірки дотримання заявником всіх необхідних передумов для звернення до суду, передбачених статей 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, зокрема тих обставин, що ліквідатором не було повідомлено дебітора про припинення підприємства у встановлений законодавством строк та не вжито належних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості, не було закрито рахунки боржника відкриті у фінансових установах, не було належним чином проведено інвентаризацію та оцінку майна боржника, та не подано органам доходів і зборів та Пенсійному фонду України, фонду соціального страхування первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку за останній звітний період, та не надано аналізу активам та пасивам боржника, без чого неможливо зясувати питання про неплатоспроможність боржника, колегія суддів приходить до висновку, що звернення із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство є передчасним, що виключає можливість ініціювання провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО".

Оскільки місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_1" підлягає задоволенню, ухвала господарського суду Полтавської області від 24.10.2016р. скасуванню, як така що не відповідає приписам чинного законодавства, а безпідставно порушене провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО" відповідно до підпункту 1-1 пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України

Керуючись п.п.1-1 п.1 ч.1 ст. 80, ст. 99, ст. 101, п.2 ст.103, п.1, ч.1 ст.104, ст.105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український ОСОБА_1" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.10.2016р. у справі №917/1423/16 скасувати.

Провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКСОР-АГРО" припинити.

Повний текст постанови складено 06 "грудня" 2016р. (03,04 "грудня" 2016р. вихідні дні).

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.