ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" грудня 2016 р.Справа № 916/2723/16

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача (за первісним позовом): ОСОБА_1 на підставі довіреності №61 від 05.04.2016р. ;

Від відповідача (за первісним позовом): ОСОБА_2 на підставі довіреності від 05.01.2016р.;ОСОБА_3 на підставі довіреності від 16.06.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за первісним позовом Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс про стягнення заборгованості у сумі 6 550 472,15 грн. та за зустрічним позовом ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс до відповідача Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 04.10.2016р. Державне підприємство „Морський торговельний порт „Чорноморськ звернулось до господарського суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс про стягнення заборгованості у сумі 6 550 472,15 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.10.2016р. було порушено провадження по справі №916/2723/16 із призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 19.10.2016р. представником Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт було надано суду клопотання про залучення додаткових доказів по справі.

В судовому засіданні 19.10.2016р. представником Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт на виконання ухвали господарського суду від 19.10.2016р. було надано суду клопотання про залучення додаткових доказів по справі.

31.10.2016р. в судовому засіданні представником позивача було надано клопотання за вх. №2-5737/16 про заміну назви позивача з Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт на Державне підприємство „Морський торговельний порт „Чорноморськ. В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначав, що у звязку з прийняттям Верховною Радою України Закону України „Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тотальних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки, Закону України „Про присвоєння юридичним особам та обєктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій, подальшою реалізацією положень вказаних актів законодавства, Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт було перейменовано у Державне підприємство „Морський торговельний порт „Чорноморськ.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.10.2016р. клопотання Державного підприємствоа „Іллічівський морський торговельний порт було задоволено та здійснено заміну позивача по справі з Державного підприємствоа „Іллічівський морський торговельний порт (68001, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) на Державне підприємство „Морський торговельний порт „Чорноморськ (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, )

31.10.2016р. за вх. № 3101/16 до канцелярії господарського суду Одеської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс до відповідача Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ про визнання недійсним договору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.11.2016р. було прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс до відповідача Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ про визнання недійсним договору до спільного розгляду з первісним позовом по справі №916/2723/16.

07.11.2016р. до канцелярії господарського суду Одеської області від ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс надійшов відзив на первісний позов, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі.

В судовому засіданні 11.11.2016р. представником Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт було надано суду відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого, просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

24.11.2016р. до канцелярії господарського суду Одеської області від ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс надійшли заперечення на відзив на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні 28.11.2016р. представник відповідача (за первісним позовом) надав до суду клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів відповідно до ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.11.2016р. клопотання ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс про продовження строку розгляду справи на 15 днів було задоволено та строк вирішення спору по справі № 916/2723/16 було продовжено на 15 днів.

В судовому засіданні 05.12.2016р. представником Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт було надано суду клопотання про залучення додаткових доказів по справі.

В судовому засіданні 05.12.2016 року після повернення з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

03.06.2014 року між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (надалі - ДП «ІМТП») та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» (надалі компанія) було укладено Договір про пайову участь в утриманні інфраструктури Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» № 1-П (надалі - Договір), відповідно до умов якого відповідач за первісним позовом здійснює пайову участь в утриманні інфраструктури ДП «ІМТП» шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача за первісним позовом, а ДП «ІМТП» приймає дані грошові кошти на свій поточний рахунок та сприяє створенню усіх необхідних умов для здійснення ТОВ «Транс-Сервіс» діяльності на території ДП «ІМТП».

Згідно п. 2.1 Договору, ціною даного договору є грошова сума, яка сплачується компанією ДП «ІМТП» протягом строку дії договору та розраховується за наступною формулою, надалі "Формула-1": «ТІ х 1,26 доларів СІЛА = XI», де

- ТІ - це кількість тонн перевантаженого (обробленого) вантажу силами та/або засобами ТОВ «Транс-Сервіс» через причал № 12 та/або інші причали в Іллічівському морському порту за звітний місяць;

- 1,26 доларів СІЛА - визначена за взаємною згодою ДП «ІМТП» та ТОВ «Транс-Сервіс» ставка;

- XI - грошова сума, яку ТОВ «Транс-Сервіс» зобовязано перерахувати ДП «ІМТП» за результатами обробки вантажу у звітному місяці за даним договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору, розраховану за формулою-1 грошову суму "Х1" компанія зобовязана сплачувати ДП «ІМТП» щомісячно, за результатами роботи за попередній (звітній) місяць, не пізніше 10 числа кожного місяця, наступного за звітнім.

Згідно п. 3.2 договору ТОВ «Транс-Сервіс» зобовязується:

- здійснювати пайову участь в утриманні інфраструктури шляхом перерахування ДП «ІМТП» грошових коштів на умовах цього договору (п.п.3.2.1);

- не пізніше 5 числа кожного місяця, наступного за звітнім, надавати ДП «ІМТП» акт пайової участі в утриманні інфраструктури за формою, що додається до даного договору (додаток № 1) (п.п. 3.2.2);

- вручати ДП «ІМТП» щомісячно до 5 числа кожного місяця, наступного за звітнім, завірені належним чином завірені копії документів, що підтверджують кількість обробленого ТОВ «Транс-Сервіс» вантажу, а саме:

у митних режимах: експорт, експорт-транзит - коносамент; імпорт, імпорт- транзит - відвантажувальне повідомлення. Дата вказаних документів є датою виконання робі/надання послуг (п.п. 3.2.3.1).

Згідно п. 3.3 Договору, ДП «ІМТП» має право вимагати від компанії своєчасної та у повному обсязі сплати пайової участі в утриманні інфраструктури ДП «ІМТП» та своєчасного надання документів, передбачених цим договором (п.п. 3.3.2).

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну або неповну сплату коштів пайової участі компанія сплачує ДП «ІМТП» пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на дату нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. При цьому, якщо на дату нарахування пені діяло декілька розмірів облікової ставки НБУ, застосовується найвища ставка.

На виконання зазначених умов Договору, ТОВ «Транс-Сервіс» надало ДП «ІМТП» акти пайової участі від 31.05.2016р. за період з 01.05.2016р. по 31.05.2016р., від 30.06.2016р. за період з 01.06.2016р. по 30.06.2016р. від 31.07.2016р. за період з 01.07.2016р. по 31.07.2016р.

Акт від 31.05.2016р. на суму 3 078 318,97 грн. був підписаний з боку ДП «ІМТП» із зауваженнями, зокрема, в частині визначення кількості вантажу та грошової суми по т/х «FORTIUS», оскільки згідно трьох коносаментів від 13.05.2016, які були надані ТОВ «Транс-Сервіс» ДП «ІМТП» відповідно до умов п.п. 3.2.3.1 ц. 3.2 Договору, загальна кількість вантажу, що надійшла у травні 2016 року на т/х «FORTIUS», складає 299 615,00 кг., водночас, як вбачається за акта пайової участі від 31.05.2016, кількість вантажу по т/х «FORTIUS», була зазначена ТОВ «Транс-Сервіс» в розмірі 193 220,00 кг., тобто на 106 395,00 кг менше ніж кількість вантажу, зазначена у коносаментах від 13.05.2016.

У звязку з цим, ДП «ІМТП» направило на адресу Відповідача акт пайової участі № 2 від 31.05.2016 на суму 4 072,07 грн., що складається з різниці у кількості вантажу, що надійшов на т/х «FORTIUS», а саме 106 395,00 кг, однак з боку Відповідача даний акт не був підписаний, таким чином, загальний розмір пайової участі за травень 2016 року склав З 082 391,04 грн., у т.ч. 3 078 318,97 грн. - погоджена сторонами сума та 4 072,07 грн. - сума, яка не визнається Відповідачем.

Акт пайової участі від 30.06.2016р. на загальну суму 2 154 420,20 грн. також був підписаний з боку ДП «ІМТП» із зауваженнями у звязку з тим, що у п. 2 даного акту відповідач зазначив, що його заборгованість перед ДП «ІМТП» за травень 2016 року становить 3 078 318,97 грн. Тобто, при складанні акту від 30.06.2016 ТОВ «Транс-Сервіс» повторно не було враховано кількість вантажу, що надійшло на т/х «FORTIUS» у травні 2016 року згідно коносаментів від 13.05.2016, а фактична заборгованість Відповідача перед Позивачем за травень 2016 року становить 3 082 391,04 грн.

Акт пайової участі від 31.07.2016р. на загальну суму 915 324,62 грн. також був підписаний з боку ДП «ІМТП» із зауваженням, оскільки у п. 2 даного акту ТОВ «Транс-Сервіс» зазначило, що узгоджена сума заборгованості ТОВ «Транс-Сервіс» перед ДП «ІМТП» становить 5 232 739,17 грн., тобто, вкотре не врахувавши кількість вантажу по т/х «FORTIUS» за травень 2016 року, у звязку з чим ДП «ІМТП» у зауваженнях зазначило, що на дату складання даного акту сума заборгованості Відповідача становить 5 236 811,24 грн.

У звязку із вищезазначеним ДП «ІМТП» були виставлені ТОВ «Транс-Сервіс» рахунки від 23.06.2016 № Пр/6 361Р на суму 3 078 318,97 грн., від 23.06.2016 № Пр/6 569 на суму 4 072,07 грн., від 30.06.2016 № Пр/7 250 на суму 2 154 420,20 грн., від 31.07.2016 № Пр/8 598 на суму 915 324,62 грн., однак ТОВ «Транс-Сервіс» у визначений в Договорі строк виставлені рахунки не сплатило, у звязку з чим Державне підприємство „Морський торговельний порт „Чорноморськ звернулось до господарського суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс про стягнення заборгованості у сумі 6 550 472,15 грн., яка складається з 6 152 135,86 грн. основного боргу, 366 860,25 грн. пені, 31 476,04 грн. 3% річних.

ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» звернулось до господарського суду Одеської області із зустрічною позовною заявою до відповідача Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ про визнання недійсним договору про пайову участь в утриманні інфраструктури Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» № 1-П від 03.06.2014р. з підстав недодержання вимог законодавства під час укладання договору.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» просить суд визнати недійсним Договір про пайову участь в утриманні інфраструктури Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» № 1-П від 03.06.2014р., що укладений, між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (надалі - ДП «ІМТП») та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» (надалі компанія) було укладено Договір про пайову участь в утриманні інфраструктури Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт».

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно п. 2.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р., на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

У преамбулі спірного договору, сторони зазначили, що керуються зокрема положеннями статті 628 Цивільного кодексу України, статті 179 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі.

Згідно частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно- правовими актами щодо окремих видів договорів.

Проаналізувавши Договір про пайову участь від 03 червня 2014 року №1-П, суд дійшов до висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, предметом договору є наступне: на умовах даного Договору Компанія, тобто ТОВ «Транс-Сервіс», здійснює пайову участь в утриманні інфраструктури Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ДП «ІМТП», а ДП «ІМТП» приймає дані грошові кошти на свій поточний рахунок та сприяє створенню усіх необхідних умов для здійснення Компанією діяльності на території ДП «ІМТП».

Отже, з вищезазначеного випливає, що обовязок ТОВ «Транс-Сервіс» з перерахування коштів випливає з обовязку ДП «ІМТП» сприяти у створенні усіх необхідних умов для здійснення Компанією діяльності на території ДП «ІМТП», тобто фактично, надавати послуги.

Наявність елементів (умов) договору надання послуг в Договорі про пайову участь від 03 червня 2014 року №1-П, також підтверджується і складанням між сторонами актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та корегувальних актів (а.с. 80-84).

Також, саме про надання послуг зазначається і в рахунках, які оформляються ДП «ІМТП» на виконання Договору про пайову участь від 03 червня 2014 року №1-П та виставляються ТOB «Транс-Сервіс» для їх оплати (а.с. 15, 20, 22, 24, 85).

Таким чином, усі вищезазначені акти чітко визначають пайовий внесок в утримання інфраструктури порту саме як послугу за яку стягується плата.

Однак, господарський суд зазначає, що п. 1.1. Договору про пайову участь від 03 червня 2014 року суперечить вимогам частини 1 статті 901 ЦК України, оскільки обовязок ДП «ІМТП» зі «створення усіх необхідних умов для здійснення Компанією діяльності на території ДП «ІМТП» не є «дією» або «діяльністю» в розмінні статті 901 ЦК України, оскільки а ні п.1.1. Договору, а ні Договір в цілому не передбачають чіткого матеріального змісту або переліку дій, що мають бути вчинені ДП «ІМТП» та за які сплачує компанія.

Крім того, вищезазначені норми Договору, за своєю природою суперечать статті 180 Господарського кодексу України, відповідно до ч.ч. 3, 4 якої, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Однак, всупереч вищезазначеним нормам, Договір про пайову участь від 03 червня 2014 року не містить найменування (номенклатури, асортимента) та кількість продукції (робіт, послуг) та взагалі не дозволяє встановити, в чому саме полягає послуга (дії), що надається ДП «ІМТП» компанії.

Також, згідно ч. 5 статті 180 ГК України, ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 189 ГК України, ціна є істотною умовою господарського договору та є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації)L який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Відповідно до пункту 2.1. Договору, ціною договору є грошова сума, яка перераховується Компанією ДП «ІМТП» протягом строку дії Договору та розраховується за наступною формулою: «Т1 х 1.26 доларів США = Х1, де «ТІ - це кількість тон перевантаженого (оброблного) вантажу силами та/або засобами Компанії через причал №12 та/або інші причали в Іллічівськом морському порту за звітний місяц, 1,26 доларів США - визначена за взаємною згодою Сторін ставка, «Х1 - грошова сума, яку Компанія зобовязана перерахувати ДП «ІМТП» за результатами обробки вантажу у звітному місяці за даним Договором».

Тобто, з вищезазначеного пункту договору вбачається, що ціна Договору про пайову участь від 03 червня 2014 року визначається в залежності від кількості тон вантажу, обробленого силами та засобами ТОВ «Транс-Сервіс».

Однак, на думку суду, така «ціна договору» жодним чином не є «еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав)» в розумінні вимог частини 1 статті 189 ГК України. Як зазначалось, до зобовязань ДП «ІМТП» за Договором про пайову участь від 03 червня 2014 року відноситься лише та виключно «сприяння у створенні усіх необхідні умови для здійснення Компанією діяльності на території ДП «ІМТП» (пункт 1.1. статті 1, підпункт 3.1.2. пункту 3.1. статті З вказаного Договору). Будь-який правовий чи фактичний звязок між вказаним вище «сприянням» та кількістю тон вантажу, обробленого силами та/або засобами ТОВ «Транс-Сервіс» - відсутній.

З огляду на викладене, ціна в Договорі про пайову участь від 03 червня 2014 року визначена всупереч порядку, встановленому ГК України.

Відповідно до частини 7 статті 189 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно пункту 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07 квітня 2008 року №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» відповідно до частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з частиною другою статті 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин, які позначаються тут як майнові відносини у сфері господарювання. Тому спеціальні норми ГК України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК України, які містять відповідне загальне регулювання.

Таким чином, правовідносини, що повязані з укладанням господарських договорів регулюються відповідними положеннями Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Як зазначалось вище, згідно частини 3 статті 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору, тобто вказані умови є основними для господарських договорів.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 4 ЦК України, актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

При цьому, застосування у господарських спорах норм ЦК України щодо підстав недійсності правочину передбачено абзацом 4 пункту 2.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» - загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Згідно частини 1 статті 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарський відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс» підлягають задоволенню, як обґрунтовані, законні та підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи, а договір про пайову участь в утриманні інфраструктури Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» № 1-П від 03.06.2014р. підлягає визнанню недійсним.

Згідно ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України та ст. 208 Господарського кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

Відповідно до п.п. 2.5., 2.5.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших. Слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону (див., зокрема, абзац шостий підпункту 3.3, підпункт 3.6 і підпункт 3.7 пункту 3 цієї постанови).

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини та задоволення зустрічного позову господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача (за первісним позовом).

Керуючись ст.ст. 32,33,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс про стягнення заборгованості у сумі 6 550 472,15 грн. відмовити.

2. Зустрічний позов ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс до відповідача Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ про визнання недійсним договору задовольнити.

3. Визнати недійсним Договір про пайову участь в утриманні інфраструктури Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» № 1-П від 03.06.2014р., що укладений, між Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт (68001, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) (теперішня назва: Державне підприємство „Морський торговельний порт „Чорноморськ (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, )) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс (68000, Одеська обл., м.Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 20/1; ).

4. Стягнути з Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ) на користь ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс (68000, Одеська обл., м.Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 20/1; ) 1 378 /одна тисяча триста сімдесят вісім/ грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 12 грудня 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев