ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. Справа № 922/3337/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Білецька А.М., суддя Істоміна О.А.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 дов. № 2-708д від 31.10.2016 р.,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 дов. № 3896 від 01.09.2016 р., ОСОБА_3 дов. № 3874 від. 01.09.2016 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом (вх. №3103 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 р. у справі № 922/3337/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (м. Київ), в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування", смт. Донець, Харківська обл.,

до Публічного акціонерного товариства "Харківгаз", м. Харків,

про стягнення 9466,46 грн.,

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Харківгаз", м. Харків,

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ, в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування", смт. Донець, Харківська обл.,

про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач за первісним позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача за первісним позовом на свою користь заборгованість за період з 01.05.2016 р. по 30.06.2016 р. у розмірі 8087,44 грн., пеню за період з 20.11.2015 р. по 16.09.2016 р. у розмірі 1134,58 грн., 3% річних за період з 20.11.2015 р. по 16.09.2016 р. у розмірі 95,95 грн. та інфляційні нарахування за період з 20.11.2015 р. по 16.09.2016 р. у розмірі 148,49 грн.

Публічне акціонерне товариство "Харківгаз" (відповідач за первісним позовом) звернулось до господарського суду Харківської області з зустрічною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить визнати договір №ХГВ001/7ТГ13 від 18.01.2013 р., укладений між ПАТ "Харківгаз" та ПАТ "Укргазвидобування", в особі філії ГУ "Шебелинкагазвидобування" недійсним з 01.01.2015 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2016 р. (суддя Ольшанченко В.І.) первісний позов Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (м. Київ), в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування", задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" заборгованість за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ХГВ001/7ТГ13 від 18.01.2013 р. за період з 01.05.2016 р. по 30.06.2016 р. в сумі 8087,44 грн., пеню за період з 20.11.2015 р. по 16.09.2016 р. в сумі 1134,58 грн., 3% річних за період з 20.11.2015 р. по 16.09.2016 р. в сумі 95,95 грн., інфляційні нарахування за період з 20.11.2015 р. по 16.09.2016 р. в сумі 148,49 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн. У зустрічному позові Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" відмовлено повністю.

Відповідач за первісним позовом, ПАТ "Харківгаз", з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016р. у справі № 922/3337/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не застосовані Закон України "Про ринок природного газу", Закон України "Про трубопровідний транспорт", Закон України "Про природні монополії", Кодекс газотранспортної системи, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2016р.

Позивач за первісним позовом, ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії ГУ "Шебелинкагазвидобування", у запереченнях на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Позивач за первісним позовом вказав, що відповідачем за первісним позовом в апеляційній скарзі не зазначено жодної підстави, яка б свідчила про те, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та про те, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача за первісним позовом та у запереченнях на неї доводи позивача за первісним позовом, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18.01.2013 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ХГВ001/7ТГ13 (надалі - договір), за яким газотранспортне підприємство (позивач за первісним позовом) зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника, для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, що виникають в мережах ПАТ Харківгаз, а також власних потреб ПАТ Харківгаз, від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник (відповідач за первісним позовом) зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі - газ) замовника складає 4310,000 тис. куб. м., у тому числі по місяцях.

Відповідно до п. 3.1 договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Згідно з п. 3.3 зазначеного договору замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку.

У відповідності до п. 3.4 договору до прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства.

Пунктом 3.5 договору сторони визначили, що акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

В п. 5.1 даного договору сторони визначили, що тариф на транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами газотранспортного підприємства встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та на момент укладання договору складає 11,30 грн. (одинадцять грн. 30 коп.) грн., крім того ПДВ (20%) - 2,26 грн., разом 13,56 грн. (тринадцять грн. 56 коп.) грн. за 1000 кубічних метрів про транспортованого газу.

Відповідно до п. 5.5 договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У платіжних дорученнях замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначено номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

Пунктом 7.3 вказаного договору сторони визначили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 11.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2013 року - до повного виконання зобовязань сторін. Разом з тим, сторони домовились, що відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, тобто з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

Відповідно до п. 11.2 договору, договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Додатковими угодами №1 від 15.07.2013 р., №2 від 31.07.2013 р., від 08.01.2014 р., №8 від 01.04.2015 р. та №9 від 01.07.2015 р. до договору сторони вносили зміни в п. 5.1 договору, а саме розмір тарифу на транспортування природного газу по газотранспортній системі.

В додатковій угоді №10 від 01.10.2015 р. до договору сторони змінили п. 5.1 договору, а саме тариф на транспортування природного газу по газотранспортній системі, визначений постановою НКРЕКП від 24.09.2015 р. №2383 Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами.

04.01.2016 р. сторони уклали додаткову угоду №11 до договору, в якій пункт 2.1 договору додали наступним: плановий обсяг транспортування природного газу на 2016 рік складає 300,000 тис. куб. м. (триста тисяч куб. м.), у томи числі по місяцях: січень 100,000 тис. куб. м., лютий 100,000 тис. куб. м. та березень 100,000 тис. куб. м.

Також, в цій додатковій угоді, сторони змінили тариф на транспортування природного газу та виклали пункт 5.1 договору в наступній редакції: тариф на транспортування природного газу по внутрішньопромисловим трубопроводам встановлюється в розмірі 7,20 грн. (сім гривень 20 копійок), крім того ПДВ - 1,44 грн. (одна гривня 44 копійки), всього в розмірі 8,64 грн. (вісім гривень 64 копійки) за 1000 куб. м. протранспортованого газу.

Крім того, у додатковій угоді №11 від 04.01.2016 р. сторони змінили п. 11.1 договору та виклали його в наступній редакції: договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 березня 2016 року, а в частині розрахунків до повного виконання зобовязань сторін. Разом з тим, сторони домовились, що відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, тобто з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року.

04.01.2016 р. між сторонами був укладений та підписаний протокол №4 узгодження договірної ціни до договору на транспортування природного газу №ХГВ001/7ТГ13 від 18.01.2013 р., в якому сторони досягли угоди про величину договірної ціни на послуги з транспортування 1 тис. м. куб. природного газу в розмірі 8,64 (вісім гривень 64 копійки), в т.ч.: 7,20 грн. (сім гривень 20 копійок) та ПДВ - 1,44 грн. (одна гривня 44 копійки).

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач за первісним позовом повністю виконав свої зобовязання за договором, надавши відповідачу за первісним позовом послуги з транспортування природного газу за договором протягом жовтня 2015 р. - червня 2016 р. на загальну суму 18461,46 грн., що підтверджується копіями актів про виконання робіт по транспортуванню природного газу від 31.10.2015 р. за жовтень 2015 р. на суму 130,80 грн., від 30.11.2015 р. за листопад 2015 р. на суму 251,04 грн., від 31.12.2015 р. за грудень 2015 р. на суму 369,29 грн., від 31.01.2016 р. за січень 2016 р. на суму 790,43 грн., від 29.02.2016 р. за лютий 2016 р. на суму 3191,96 грн., від 31.03.2016 р. за березень 2016 р. на суму 5594,33 грн., від 31.05.2016 р. за травень 2016 р. на суму 3501,56 грн. та від 30.06.2016 р. за червень 2016 р. на суму 4632,05 грн.

Відповідач за первісним позовом, в свою чергу, частково оплатив послуги з транспортування природного газу за договором в загальній сумі 10374,02 грн., про що свідчать копії банківських виписок з особового рахунку позивача за первісним позовом від 29.01.2016 р., 18.05.2016 р. та від 05.07.2016 р., внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 8087,44 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

На підставі п. 7.3 договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ХГВ001/7ТГ13 від 18.01.2013 р. позивач за первісним позовом нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 20.11.2015 р. по 16.09.2016 р. в сумі 1134,58 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач за первісним позовом нарахував відповідачу 3% річних за період з 20.11.2015 р. по 16.09.2016 р. в сумі 95,95 грн. та інфляційні за період з 20.11.2015 р. по 16.09.2016 р. в сумі 148,49 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Що стосується зустрічних позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" про визнання недійсним з 01.10.2015 р. договору №ХГВ001/7ТГ13 від 18.01.2013 р., укладеного між ПАТ "Харківгаз" та ПАТ "Укргазвидобування", в особі філії ГУ "Шебелинкагазвидобування", то судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Так, в обґрунтування зустрічних позовних вимог ПАТ "Харківгаз" посилалося на те, що договори на транспортування природного газу має право укладати та

надавати послуги по ним тільки суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників), тобто - оператор газотранспортної системи, яким не є ПАТ "Укргазвидобування", в особі філії ГУ "Шебелинкагазвидобування", а у філії ГУ "Шебелинкагазвидобування" ПАТ "Укргазвидобування" відсутня ліцензія на транспортування природного газу, вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не входить до вартості послуг, які передбачені спірним договором, а також на ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

На час укладання договору на транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ХГВ001/7ТГ13 від 18.01.2013 р., діяв Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" від 08.07.2010 р. №2467-VI, відповідно до підпункту 26 ч. 1 ст. 1 якого, транспортування природного газу - господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу трубопроводами з метою його подальшого зберігання, розподілу або доставки безпосередньо споживачам та замовникам, окрім транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами).

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, на момент вчинення правочину відповідач за зустрічним позовом не потребував отримання ліцензії на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Згідно Статуту ПАТ "Укргазвидобування" та положення про філію ГУ "Шебелинкагазвидобування" позивач за первісним позовом є газовидобувним підприємством.

Згідно письмових пояснень відповідача за зустрічним позовом, він здійснює надання послуг по переміщенню (транспортуванню) газу за договором для відповідача власними внутрішньопромисловими трубопроводами, договір був укладений виходячи з потреби в цих послугах позивача за зустрічним позовом, у якого відсутній власний трубопровід для підключення до газотранспортної системи, щоб на договірних засадах скористатися внутрішньопромисловими трубопроводами відповідача за зустрічним позовом з метою доставки придбаного у інших субєктів господарювання природного газу до власної мережі, а також з метою компенсації виробничих витрат позивача за первісним позовом, понесених внаслідок переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Відповідно до пп. 27 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 р. № 222-VІІІ, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності як транспортування та розподіл природного газу, газу (метану) вугільних родовищ, його зберігання в обсягах, що перевищують рівень, встановлений ліцензійними умовами, та постачання, крім постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом.

При цьому, нормами спеціального закону що регулює вказані правовідносини, а саме Закону України "Про ринок природного газу" від 09.04.2016 р. № 329- VІІІ (набрав чинності з 08.05.2015 р.), у пп. 45 ч. 1 ст. 1 визначено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Крім того, у ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" наведені терміни вживаються в наступному значенні:

17) оператор газорозподільної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);

19) оператор газотранспортної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Враховуючи вищевикладене, відповідач за зустрічним позовом не здійснює діяльність з транспортування природного газу та не є оператором ГРС або оператором ГТС у розумінні Закону України "Про ринок природного газу", оскільки не здійснює свою господарську діяльність в рамках спірного договору із залученням магістральних газопроводів, які є обовязковою складовою газотранспортної системи.

Отже, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що законодавче регулювання договірних відносин між субєктами господарювання щодо транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами здійснюється на підставі норм Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма обєктами і спорудами, повязаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

За умовами спірного договору переміщення природного газу здійснюється внутрішньопромисловими трубопроводами, які не є частиною магістрального трубопроводу, а отже і не є частиною газотранспортної системи.

Положення Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання ПАТ "Укргазвидобування" послуг із транспортування природного газу, а отже не зачіпають відповідні правовідносини товариства з газопостачальними підприємствами. Вищезгадані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з привязкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, укладений договір транспортування (переміщення) природного газу передбачає надання послуг ПАТ "Укргазвидобування" поза газотранспортної системи - шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Як наслідок, положення Закону України "Про ринок природного газу" в частині транспортування природного газу не застосовуються до правовідносин, які склалися між ПАТ "Укргазвидобування" та ПАТ "Харківгаз".

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 179 ЦК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі позивач за зустрічним позовом посилається на листи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП), №7384/16.2.1/7-16 і №7389/16.2.1/7-16 від 21.07.2016 р., №10998/16.3/7-16 від 18.10.2016 р. про розяснення питання щодо послуг з транспортування природного газу промисловими трубопроводами ПАТ "Укрнафта" та ПАТ "Укргазвидобування", в яких зазначено, що згідно Закону України "Про ринок природного газу", Закону України "Про трубопровідний транспорт" та Кодексу газотранспортної системи, вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами має відноситись на собівартість видобутку газу і враховуватись у ціні природного газу власного видобутку, оскільки переміщення вуглеводів внутрішньопромисловими трубопроводами та їх підготовка є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини, а не відокремленим видом господарської діяльності.

Суд першої інстанції правомірно не взяв дані листи до уваги, оскільки НКРЕКП вказує, що на даний час вказане питання законодавчо не врегульовано та наразі Комісією лише розробляється проект змін до постанови НКРЕКП №2516 від 30.09.2015 р., якою затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на які покладені спеціальні обовязки.

Крім того, вищевказані листи НКРЕКП не мають обов'язкового характеру та не створюють ані для ПАТ "Укргазвидобування", ані для ПАТ "Харківгаз" юридичних наслідків, оскільки відповідно до п. 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України №715/2014 від 10.09.2014 р., рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обовязкові до виконання суб'єктами природних монополій. Однак, відповідач за зустрічним позовом таким не є.

В листі НКРЕКП №4519/16.2.1/7-16 від 10.05.2016 р. вказано що, якщо внутрішньопромислові трубопроводи знаходяться у користуванні газовидобувного підприємства, то питання обслуговування зазначених трубопроводів вирішується відповідно до законодавства у сфері господарської діяльності.

В апеляційній скарзі ПАТ "Харківгаз" зазначив, що газопроводи, про які йдеться мова у договорі, є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу.

Проте, в межах договору ПАТ "Укргазвидобування" не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, отже вказаний вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.

Твердження позивача за зустрічним позовом відносно того, що переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не є відокремленим видом господарської діяльності не позбавляє пава суб'єкта господарювання надавати вказані послуги, оскільки нормативно-правовими актами прямої заборони на це не встановлено. Дана послуга надається на договірних засадах.

Також, необґрунтованими є посилання позивача за зустрічним позовом в обґрунтування своїх вимог на укладений між ним та ПАТ "Укртрансгаз" договір транспортування природного газу № від 17.12.2015 р. як на подвійну оплату за послуги з транспортування природного газу за січень та лютий 2016 р., оскільки основними видами діяльності ПАТ "Укртрансгаз" відповідно до п. 1 постанови КМУ №1173 від 24.07.1998 р. "Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу" є здійснення господарської діяльності з транспортування природного газу магістальними трубопроводами та зі зберігання природного газу, а відповідач за зустрічним позовом здійснює транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Частиною 1 статті 306 Господарського кодексу України передбачено, що транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Згідно із ч. 4 ст. 12 Господарського кодексу України обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюється Конституцією України та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об'єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об'єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

Статтею 2 вищевказаного Закону встановлено, що систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт.

Отже, внутрішньопромислові трубопроводи відповідача за зустрічним позовом є складовою частиною трубопровідного транспорту, та діяльність, повязана з ними не є частиною процесу видобутку природного газу, як це зазначено позивачем за зустрічним позовом.

Суд першої інстанції правомірно зазначає, що позивач за зустрічним позовом не надав в підтвердження викладеного доказів транспортування відповідачем за зустрічним позовом природного газу магістральними трубопроводами.

До того ж, укладений між позивачем за зустрічним позовом та ПАТ "Укртрансгаз" договір № від 17.12.2015 р. транспортування природного газу магістральними трубопроводами не виключає укладення позивачем за зустрічним позовом договорів на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Крім того, посилання позивача за зустрічним позовом на ч. 1 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України є необґрунтованими, оскільки умови, викладені в спірному договорі були визначені та погоджені сторонами, вказаний вище договір містить умови, жодна з яких не суперечить ані чинному законодавству, ані моральним засадам суспільства. письмова форма договору, яка встановлена для договорів між юридичними особами, сторонами дотримана.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою-шостою статті 203 цього Кодексу. Також, вказаною статтею встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За приписом ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Спірний договір було складено згідно вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та підписано уповноваженими представниками юридичних осіб.

Враховуючи викладене та те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено жодної обставини, за якої спірний договір може бути визнаний недійсним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правові відносини, які виникли між сторонами на підставі спірного договору відповідають встановленим нормативними актами вимогам щодо договорів, а зміст вказаного договору не суперечить діючому законодавству України і не порушує публічний порядок та спрямований на реальне настання правових наслідків, тому, правомірно не задовольнив зустрічні позовні вимоги, так як є необґрунтованими та недоведеними.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені відповідачем за первісним позовом в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи. Інших обставин, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, в ході апеляційного провадження не наведено.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 р. у справі № 922/3337/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом, Публічного акціонерного товариства "Харківгаз", м. Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 р. у справі № 922/3337/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 р. у справі № 922/3337/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.