КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа№ 910/15017/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Колеснік М.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Господарським судом Львівської області апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергетично - Інвестиційна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Леополіс-Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергетично - Інвестиційна компанія"

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ «Леополіс-Плюс» звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ „Енергетично - Інвестиційна компанія" про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що ріщення суду постановлено при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, а тому просить скасувати рішення, та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи, апеляційну скаргу було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2016 апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергетично - Інвестиційна компанія" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.11.2016.

07.11.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Леополіс - Плюс" надійшло клопотання про участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У зазначеному клопотанні зазначено, що найближчим територіально розміщеним судом до позивача є Господарський суд Львівської області (79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Леополіс-Плюс" про участь у судовому засіданні, призначеному на 17.11.2016 о 10:45, в режимі відеоконференції задоволено.

Доручено Господарському суду Львівської області (79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128) забезпечити проведення судового засідання у справі № 910/15017/16 в режимі відеоконференції в приміщенні вказаного суду 17.11.2016 о 10:45.

В судове засідання до Господарського суду Львівської області 17.11.2016 з`явився представник позивача та надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, та подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливість явки уповноваженого представника в призначений день та час.

Ухвалою суду від 17.11.2016 відкладено розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 77 ГПК України до 06.12.2016.

В судове засідання 06.12.2016 представники сторін не з`явились, про день та час розгляду скарги повідомлялись належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомили, відповідних клопотань суду не подали.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, надані в судовому засідання 17.11.2016, дослідивши наявні матеріали справи, встановивши, що наявні матеріали справи є достатніми для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, він не був позбавлений можливості, у випадку необхідності, подати додаткові письмові пояснення до поданої власної апеляційної скарги, вирішив розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, встановивши наступне.

25.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Леополіс-Плюс" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетично-Інвестиційна компанія" (орендар) був укладений договір оренди № 25/12/2014/01.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове володіння та користування бульдозер Shantui SD23 в кількості 1 (одна) шт., для використання в господарській діяльності відповідно до призначення майна, та орендар зобов'язується оплачувати орендну плату за надане в оренду майно.

Відповідно до п. 2.1. договору майно повинно бути передане орендодавцем та прийняте орендарем після оплати авансового платежу, протягом 5-ти робочих днів за адресою: м. Трускавець, вул. Мазепи, 21б.

Пунктом 2.2. договору визначено, що передача майна в оренду здійснюється за актом прийому-передачі, що є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно акту прийому-передачі майна від 27.12.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв майно: бульдозер Shantui SD23, реєстраційний № 14706ВС, заводський № SD23АА100836, двигун 41103486.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що відповідач має заборгованість по орендним платежам за користування бульдозером.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог та оскаржуючи постановлене судом першої інстанції рішення, зазначив про те, що бульдозер в деяких місяцях не використовувався, в зв`язку з погіршенням погодних умов, а тому позивачем не вірно розраховано суму боргу, без урахуванням такого «простою».

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно з частиною 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до акту приймання-передачі від 27.12.2014, що підписаний представниками позивача та відповідача та скріплений відповідними печатками, орендодавець здав, а орендар прийняв у користування вказаний вище бульдозер.

Згідно із п. 3.1 договору термін оренди закінчується 31.12.2015.

21.08.2015 сторонами складено акт зупинки механізму, відповідно до якого у зв'язку з закінченням терміну оренди 16:00 год. 21.08.2015 зафіксовано зупинку бульдозера Shantui SD23 з показником лічильника мотогодин - 12026 м/г.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона(орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 4.1. договору встановлено, що орендна плата за роботу бульдозера в дві зміни протягом 30 календарних днів на місяць становить 85 000,00 грн.

Пунктом 4.2. договору сторони визначили, що орендар здійснює щомісячну орендну плату, що становить 85000 грн. шляхом попередньої оплати через перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця за три календарних днів до початку календарного місяця оренди за мінусом залишку не використаної суми коштів в попередньому місяці.

Крім того, 27.02.2015 між сторонами була підписана додаткова угода № 1 до договору оренди від 25.12.2014, згідно якої був змінений п. 4.2 договору, а саме: «орендар здійснює щомісячну орендну плату, що становить 85000 грн. шляхом попередньої оплати через перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця за три календарні дні до початку календарного місяця за мінусом залишку невикористаної суми коштів в попередньому місяці.

Також, п. 4.4 договору сторони визначили, щомісячне складання акту про надання оренди підписується повноваженими представниками сторін не пізніше останнього дня поточного місяця. У разі відсутності вмотивованої відповіді протягом трьох календарних днів, щодо не підписання акту, акт буде вважатись як підписаний.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що виходячи з аналізу умов основного договору та додаткової угоди № 1 до нього, сплата коштів за оренду бульдозера не ставиться в залежність від підписання/не підписання актів приймання-передачі робіт.

Крім того, умовами договору сторони передбачили щомісячну авансову сплату коштів за оренду бульдозера за 3 дні до початку календарного місяця.

Відповідно до розрахунку позовних вимог, долученого позивачем при подані позову до суду, вбачається, що відповідачем здійснювалось часткове перерахування коштів за оренду бульдозера, але не на умовах, визначених договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, не заперечує наявність заборгованості перед позивачем, але зазначає, що фактична та реальна сума заборгованості, на його думку, становить 76758,63 грн., оскільки відповідач систематично направляв на адресу орендодавця, як того вимагають умови договору оренди, акти щодо погіршення погодних умов та вимушеного простою бульдозера для правильного нарахування орендної плати, з урахуванням зазначених обставин.

Проте, відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не було надано по-перше копій таких актів, що направлялись позивачу, доказів направлення актів на адресу орендодавця, а по-друге, контр розрахунку позовних вимог, відповідно до якого можна було спростовувати доводи позивача та підтвердити позицію відповідача щодо реального розміру заборгованості.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи містять копії актів приймання-передачі наданих послуг, за період дії договору оренди та користування орендарем бульдозером, які підписані представниками обох сторін та скріплені печатками товариств.

Крім того, в матеріалах справи наявний, акт звірки взаємних розрахунків станом на 27.08.2015 відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем за договором становила 221785,65 грн.

Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками товариств.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник відповідача зазначив, що даний акт звірки взаємних розрахунків не є належним доказом по справі, оскільки він не містить відомостей, що стосуються саме укладеного між сторонами договору оренди бульдозера та представник апелянта в цілому заперечував факт підписання такого акту.

Колегією суддів не приймається до уваги дане твердження апелянта, з огляду на те, що представником відповідача не було надано належних та допустимих доказів існування між сторонами в той же самий період іншого договору ніж договору оренди бульдозера, на виконання якого між сторонами підписувався акт звірки взаємних розрахунків саме 27.08.2015, а також не було надано доказів, що вказаний акт зі сторони представника відповідача підписаний іншою особою, а не вповноваженим представником відповідача, як і не надано доказів не підписання сторонами такого акту взаємозвірки,

Крім того, в акті звірки зазначені суми боргу, наприклад за послуги за серпень 2015 року, що відповідають сумам, які вказані у підписаних обома сторонами актах здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000094 від 26.08.2015 та № ОУ-0000095 від 27.08.2015, які складені з вказівкою на договір № 25/12/2014/01 від 25.12.2014.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо сплати в повному обсязі вартості наданих послуг оренди майна, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на дату подання позову до суду становить 203785,65 грн. з урахуванням часткових проплат, що здійснювались представником відповідача, також протягом певного періоду після підписання акту звірки взаємних розрахунків від 27.08.2015.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, враховуючи все вище зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем заявлених позовних вимог та наявність у відповідача заборгованості за договором оренди саме в розмірі 203785,65 грн., а тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи і їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Леополіс-Плюс", а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергетично - Інвестиційна компанія" не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергетично - Інвестиційна компанія" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/15017/16- без змін.

2.Матеріали справи № 910/15017/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко