КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р. Справа№ 910/6932/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Хрипуна О.О.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Голоднюк О.Г., дов. №532 від 24.06.2015р.

від відповідача: Бєлишев Д.Є. - дов. № 055-1/16 від 03.10.2016р.

третя особа: не з'явилась

від третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016р.

у справі № 910/6932/16 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Альфа Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство

"Домінанта"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 41 743,26грн.

В судовому засіданні 07.12.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про стягнення 41 743,26грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши страхувальнику відповідно до умов Договору страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0810753.205 від 31.03.2015р. страхове відшкодування у розмірі 42 743, 26 грн., він набув згідно ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2016р. залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2016р. у справі №910/6932/16 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, не з'ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильно та неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи щодо чинності полісу, виданого відповідачем.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача 02.09.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, розгляд справи відкладався, останній раз на 07.12.2016р.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 07.12.2016р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 07.12.2016р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Третя особа та її представник в судове засідання апеляційної інстанції 07.12.2016р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Оскільки їх явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п. 6 ч. 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2015р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» (страховик за договором страхування, позивач у справі) та ОСОБА_5 (страхувальник за договором) було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0810753.205 (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «KIA RIO», д.н. НОМЕР_1, 2012 року випуску, та додатковим обладнанням, встановленим на ньому, за умовами страхування транспортного засобу (КАСКО).

Франшиза (безумовна) складає 1% (1506,00 грн.) (п. 7.1 Частини 1 Договору страхування). Територія дії Договору: Україна (п. 7.1 Частини 1 Договору страхування). Строк дії Договору: з 01.04.15 р. по 31.03.16 р. (п. 9 Частини 1 Договору страхування).

Укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст.354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 ЦК України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно первинної довідки ДАІ та розгорнутої довідки №67240837 від 30.06.15р. про дорожньо-транспортну пригоду, копії яких долучені до матеріалів справи, 30.06.2015р. в м. Кривий Ріг по проспекту Миру, відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю автомобіля НОМЕР_2 під керуванням власника ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_3, який належить гр. ОСОБА_6, під керуванням водія ОСОБА_4, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до п. 3.1 Частини ІІ Договору страхування страховим випадком за цим Договором визнається Договору страховий випадок - передбачена договором подія (ризик, визначений обраною страхувальником програмою страхування), що відбулася в період дії Договору, з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику/вигодонабувачу на умовах Договору.

При цьому за умовами п.7.1 Частини 1 та п.2.1.1 Частини ІІ Договору страхування одним із стразових ризиків є ДТП - дорожньо - транспортна пригода, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

З огляду на викладене, дана ДТП визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до п. 9.1 Загальної частини Договору страхування виплата страхового відшкодування проводиться після встановлення страховиком факту страхового випадку, підтвердження цього факту є визначення розмірів збитків, підтверджених відповідними документами (рахунок СТО, Акт експертної оцінки пошкоджень).

В подальшому, згідно умов Договору страхування страхувальник ОСОБА_7 звернувся до ПАТ «СК «Альфа Страхування» з заявою від 24.07.2015р. про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за Договором КАСКО, шляхом перерахування коштів на рахунок СТО - ФОП ОСОБА_8 Копія заяви наявна у матеріалах справи.

Підпунктом 14.1 Частини ІІ Договору страхування визначено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком на підставі письмової заяви від страхувальника/вигодо набувача або його довіреної особи/ водія, письмового рішення вигодо набувача про виплату страхового відшкодування страхувальнику і страхового акту (аварійного сертифікату), що складається страховиком.

Відповідно до умов п. 3 Частини І Договору страхування вигодонабувачем визначено Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк».

В матеріалах справи наявна копія листа ПАТ «Ідея Банк» № 062/132050 від 23.09.15р., про надання згоди на зарахування страхового відшкодування згідно заяви клієнта на розрахунковий рахунок СТО, що здійснюватиме ремонт застрахованого транспортного засобу «KIA RIO», д.н. НОМЕР_1.

Підпунктом 15.5.3. пункту 15.5. Частини ІІ Договору страхування встановлено, що страхове відшкодування виплачується за дорученням страхувальника та за письмовою згодою вигодонабувача, на станцію технічного обслуговування (СТО), якщо виплата страхового відшкодування проводиться на підставі рахунку СТО. В такому разі виплата страхового відшкодування може здійснюватися у два етапи: до розрахунку страхового відшкодування на першому етапі приймається сума збитку у розмірі 75% від рахунку СТО із наданням гарантійного зобов'язання про перерахунок обсягу страхового відшкодування після підтвердження факту виконання відновлювальних (ремонтних) робіт; на другому етапі після надання документів, що підтверджують факт виконання відновлювальних (ремонтних) робіт (акт виконання робіт) та огляду відновлювального (відремонтованого) транспортного засобу здійснюється перерахунок та остаточна виплата страхового відшкодування.

За умовами п.п. 11.1, 11.2 Частини ІІ Договору страхування позивачем враховано знос в розмірі 0,3450% - величину зменшення вартості деталей/вузлів/агрегатів транспортного засобу за період експлуатації та величина зменшення вартості транспортного засобу за період дії Договору.

Окрім цього, як зазначено в поясненнях позивача, при розрахунку страхового відшкодування до вартості відновлювального ремонту застосовано суму зниження в розмірі 22 678,50 грн., що пов'язано з узгодженням фахівцями технічного відділу та СТО вартості відновлювального ремонту та отримання згоди СТО на виконання робіт на суму 110 984,00 грн.

Відповідно до матеріалів справи, а саме рахунку-фактури ФОП ОСОБА_8 № 5001 від 16.07.2015р., копія якого міститься в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та використаних запчастин визначена у розмірі 133 662,50 грн.

Крім того, відповідно до звіту № 441/1 про оцінку автомобіля НОМЕР_2, складеного ТОВ «ЕКЛІС» 11.09.2015р., а також ремонтної калькуляції № 441/2015 від 11.09.2015р., що складена на основі комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів склала 115 823,95 грн.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - позивачем складено страховий акт № 1418.206.15.02.01 від 02.10.2015р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату на рахунок ФОП ОСОБА_8 страхового відшкодування в сумі 42 743,26 грн., врахувавши при цьому франшизу за договором страхування в сумі 1 506,00 грн. та коефіцієнт пропорційності в розмірі 0,98 % згідно п.15.5.6 Частини ІІ Договору страхування.

У відповідності до умов Договору страхування та заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування від 24.07.2015р. сума страхового відшкодування в розмірі 42 743,26 грн. була перерахована позивачем на розрахунковий рахунок безпосереднього виконавця відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля - ФОП ОСОБА_8, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 19147 від 16.10.2015р.

Отже, матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа Страхування" умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 42 743,26 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику ОСОБА_7, шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_8 - СТО, яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Згідно п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, за висновком суду звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.2011р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність рахунка-фактури № 5001 від 16.07.2015р. та платіжного доручення № 19147 від 16.10.2015р. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.08.2015р. у справі № 521/11806/15-П встановлено, що водій ОСОБА_4, 30.06.2015р. о 14 год. 00 хв. у м. Кривий Ріг, рухаючись по проспекту Миру з боку вулиці Іллічівська у напрямку вулиці Кобилянського, керуючи автомобілем НОМЕР_4, не врахував швидкість руху, боковий інтервал та не вибрав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, чим порушив п.п. 2.3 (б), 12.1. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою суду ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ч. 1 ст. 228 ГК України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" виникло право зворотної вимоги до власника автомобіля НОМЕР_4.

Як стверджує позивач, станом на дату вчинення ДТП 30.06.2015р. цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_3, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок його експлуатації застрахована страхувальником ОСОБА_6 у ТдОВ «Страхове товариство «Домінанта» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 4490105 (далі - Поліс), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного полісу, з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 1000,00 грн.; забезпечений транспортний засіб - "Неоплан", державний реєстраційний номер НОМЕР_5; станом на дату скоєння ДТП, а саме 30.06.2015 р., Поліс був діючим.

З огляду на вищевикладене, на думку позивача, у нього, як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному вказаним Полісом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012 р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право та з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з заявою № 1418/2015 від 09.02.2016р. на виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 42 743,26 грн., яка була отримана відповідачем 23.02.2016р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №389 (копія якого долучена до матеріалів справи), залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 1506,00 грн. та 1000,00 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу «KIA RIO», д.н. НОМЕР_7, матеріального збитку та розмір права вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності страховика за вказаним Полісом за спірним страховим випадком, зменшено на розмір франшиз та становить 41 743,26грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» утворилась заборгованість перед позивачем, яку останній просив стягнути в судовому порядку.

При цьому позивачем, з урахуванням наявності полісу АІ № 4490105, копія якого міститься в матеріалах справи, зобов'язань між винною у вчиненні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою визначено саме Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта", до якого заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 вищевказаного Закону України страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як зазначено позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_4, водія якого визнано винним у вчиненні ДТП, застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (відповідач у справі) за полісом №АІ 4490105, відповідно до зазначеної у копії вказаного Полісу інформації.

Відповідно до ч. 1 статті 981 ЦК України договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Приписами статті 983 ЦК України та частиною 4 статті 18 Закону України "Про страхування" унормовано, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому позивачем, з урахуванням змісту наявної в ПАТ «СК «Альфа Страхування» копії Полісу №АІ 4490105, зазначено, зокрема, що поліс набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, а саме з 10.06.2015р. до 09.12.2015р. включно, тобто позивач вважає зазначений поліс діючим та таким, що є підставою зворотної вимоги до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному вказаним Полісом.

Як вбачається з наданого третьою особою оригіналу поліса № АI 4490105 зміст останнього відповідає даним, зазначеним позивачем, зокрема, застрахованим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_4, страховик - ТДВ «СК «Домінанта», страхувальник - ОСОБА_6, строк дії полісу - з 10.06.2015 р. до 09.12.2015р. включно.

Згідно ст. 11 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п. 2.1. та 3.4.4. Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг №566 від 09.07.2010 року, інформацію про укладені поліси вносить сам страховик, яким цей поліс укладено. Згідно з п. 3.4.2. цього Положення на страховикові лежить обов'язок щодо внесення інформації про втрату полісу.

На запит суду, що здійснено ухвалою господарського суду від 12.05.2016р., листом Моторного (транспортного) страхового бюро України вих. №7/2-28/14309 від 25.05.2016р. у справі №910/6932/16 зазначено інформацію з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, відповідно до якої поліс серії АІ №4490105, виданий ПАТ СК «Галицька», яким застраховано цивільно-правову відповідальності власника - ОСОБА_9 транспортного засобу легкового автомобіля CHERY M11, д.з. НОМЕР_8, ліміт по життю та здоров'ю 100 000,00 грн., ліміт по майну 50000,00 грн., дата початку та дата закінчення полісу - 09.11.2014р. та 08.11.2015 р. відповідно, статус банку полісу: поліс був укладений, але не діє на 24.05.2016р.

Також, з доданого відповідачем до відзиву витягу з сайту мережі Інтернет - https://cbd.mtibu.kiev.ua/MTSBU вбачається, що поліс серії АІ №4490105, діючий станом на 31.03.2015р., виданий ПАТ СК «Галицька», яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу легкового автомобіля CHERY M11, д.з. НОМЕР_8.

18.11.2016р. на запит суду апеляційної інстанції від ПрАТ «СК «Галицька» надійшли пояснення та належним чином завірена копія полісу серії АІ №4490105, виданого ПАТ СК «Галицька», яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу легкового автомобіля CHERY M11, д.з. НОМЕР_8, на період з 09.11.2014р. до 08.11.2015р.

Окрім того, як зазначається відповідачем, за заявою представника відповідача, Слідчим відділом Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 23.04.2015р. відомості про кримінальне провадження на підставі ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.214 КПК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002429 з правовою кваліфікацією ст. 358 ч.4 КК України та розпочато розслідування, що підтверджується талоном-повідомленням №000665 про прийняття заяви та листом б/н від 10.04.15 р. Слідчого відділу Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Пунктом 1.6 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07.07.2010 року за №238/2010 (далі - Порядок) зазначено, що цей порядок є обов'язковим для виконання страховиками-членами та Дирекцією МТСБУ.

Так, згідно п. 2.5 Порядку видача бланків страхових документів здійснюється дирекцією МТСБУ за умови попередньої оплати страховиком їх вартості в повному обсязі. Видача бланків страхових документів здійснюється дирекцією МТСБУ з оформленням відповідного акту прийому - передачі.

У відповідності до п. 3.1 вказаного Порядку отримані страховиком бланки полісів обліковуються як дирекцією МТСБУ, так і страховиком. За приписами п. 3.2 Порядку такий облік здійснюється шляхом внесення відомостей про бланки до ЦБД МТСБУ.

Крім того, відповідно до п. 3.4 Порядку забороняється передача бланків полісів одним страховиком іншому страховику без наявності письмових згоди дирекції МТСБУ та внесення нею відповідних коригувань про перерозподіл бланків на користь страховика - отримувача бланків до ЦБД МТСБУ.

Як вбачається з листа МТСБУ № 6/3-22/19880 від 21.07.2016р., який надійшов на виконання ухвали суду від 07.07.2016р. у даній справі, бланк полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 4490105 був переданий ПАТ «СК «Галицька» через ПП «Нічний експрес» 28.10.2014р. в межах діапазону серія АІ з № 4490001 по № 4498000, що підтверджується актом прийому - передачі бланків страхових документів від 28.10.2014р. та вантажної декларації № 9068646.

Письмового звернення щодо отримання дозволу МТСБУ на передачу вищезазначеного бланка полісу іншому страховику від ПАТ «СК «Галицька» за МТСБУ за даним останнього не надходило.

Відповідно до інформації, внесеної ПАТ «СК «Галицька» до Єдиної централізованої бази даних щодо обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, бланк полісу № АI 4490105 використано 08.11.2014р. для укладання договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності наземних транспортних засобів (полісу).

Приписами п. 3.5 вказаного вище Порядку зазначено, що у разі втрати Бланку страховик несе повну фінансову відповідальність за страховими випадками які матимуть місце за втраченими бланками страхових документів та виконує наступні дії: проводить службове розслідування причин втрати, отримує письмове пояснення від особи, яка втратила Бланк страхового документа, складає акт про втрату із зазначенням причин такої втрати, самостійно приймає рішення щодо способу оприлюднення інформації про втрачені бланки, вносить до ЄЦРБ МТСБУ відомості про кожний втрачений бланк.

Будь-яких даних щодо наявності інформації, що вказаний бланк полісу вибув із володіння ПАТ «СК «Галицька» до МТСБУ та ЄЦРБ МТСБУ надано не було.

Окрім того, згідно п. 12 «Концепції створення єдиної централізованої бази даних МТСБУ», затверджених протоколом № 190 Президії МТСБУ від 05.08.2008 року Страховик повинен вносити інформацію до ЄЦРБ МТСБУ про укладання договорів обов'язкового страхування. Відомості про укладання договору обов'язкового страхування повинні бути внесені до ЄЦБД МТСБУ - протягом 12 робочих днів з моменту підписання страхувальником Полісу, а у разі його анулювання - протягом 5 робочих днів.

Відповідно до п. 13 даної Концепції Страховик несе всю відповідальність за недостовірність та повноту внесеної інформації.

Як встановлено судом інформація про анулювання даного Полісу АІ № 490105 в ЄЦРБ МТСБУ також відсутня.

Таким чином, враховуючи те, що за наявності в матеріалах справи оригіналу полісу серії АІ №4490105 та інформації з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, в яких містяться суперечливі відомості щодо даного полісу, з урахуванням пояснень відповідача, в яких останній зазначає про те, що товариством не здійснювалось страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля НОМЕР_6, станом на момент спірної ДТП, приймаючи до уваги надання ПрАТ «СК «Галицька» на запит суду апеляційної інстанції належним чином завіреної копії полісу серії АІ №4490105, діючого за період з 09.11.2014р. до 08.11.2015р., виданого ПАТ СК «Галицька», яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу легкового автомобіля CHERY M11, д.з. НОМЕР_8, а не третьої особи у справі, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт страхування саме відповідачем цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу "Неоплан", д.н. НОМЕР_5, водій якого винний у вчиненні ДТП та відповідно, у пошкодженні застрахованого позивачем транспортного засобу, отже відсутні підстави для відшкодування позивачеві саме ТДВ «СТ «Домінанта», як відповідачем у даній справі, 41 743,26 грн.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016р. у справі №910/6932/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016р. у справі №910/6932/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6932/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.О. Хрипун

Ю.Б. Михальська