РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016Справа №910/18670/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Смарт-Мерітайм Груп»
до1. Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 2. Публічного акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаПублічного акціонерного товариства «Чорноморський суднобудівний завод»
простягнення 2 979 711,92 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача 1:Табула О.М.
від відповідача 2:Прядко О.А.
від третьої особи:не з'явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт-Мерітайм Груп» (надалі - ТОВ «Смарт-Мерітайм Груп») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (надалі - ДП «Адміністрація морських портів України») та Публічного акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» (надалі - ПАТ «ЮНЕКС БАНК») про стягнення 2 979 711,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача 1, відповідачем 2 були списані грошові кошти у розмірі 2 979 711,92 грн., які належали позивачу та були передані в заставу за договором застави майнових прав №0.81.0712.ЮО_3 2 від 29.07.2016 р., у зв'язку з чим позивач вказує на існування підстав для стягнення таких грошових коштів солідарно з відповідачів в якості відшкодування завданих збитків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.10.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 27.10.2016 р., залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Чорноморський суднобудівний завод» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

26.10.2016 р. представником відповідача 2 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що ним не було допущено жодних порушень під час списання спірної суми грошових коштів, і він діяв у повній відповідності з умовами банківської гарантії №0.81.0712.ЮО_3 2 від 26.07.2012 р. в редакції від 07.04.2015 р.

Також 27.10.2016 р. представником відповідача 1 до канцелярії суду було подано відзив на позовну заяву, в якому ДП «Адміністрація морських портів України» проти задоволення позовних вимог заперечувало з огляду на те, що у зв'язку з порушенням третьою особою умов договору про надання послуг №245/В-12 від 02.08.2012 р., у нього як у замовника виникло право на пред'явлення вимоги за банківською гарантією.

27.10.2016 р. суддею Демидовим В.О. на підставі статті 20 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про самовідвід, а ухвалою господарського суду міста Києва від 27.10.2016 р. вказану заяву було задоволено.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2016 р. справу №910/18670/16 передано для розгляду судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2016 р. справу прийнято до свого провадження суддею Босим В.П. та призначено її до розгляду на 16.11.2016 р.

16.11.2016 р. представником відповідача 1 до канцелярії суду подано клопотання про призначення у справі комплексної судово-економічної експертизи та судово-товарознавчої експертизи з метою встановлення факту збереження майна третьою особою під час дії договору про надання послуг №245/В-12 від 02.08.2012 р., а також факту понесення відповідачем 1 збитків від нестачі майна, переданого третій особі на виконання такого договору.

Судом в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено з огляду на не доведення існування дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у даній справі.

В судових засіданнях 16.11.2016 р. та 30.12.2016 р. судом оголошувались перерви на 30.12.2016 р. та 07.12.2016 р. відповідно.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, на даресу суду направив клопотання, в якому розглдяу справи просив здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представники відповідачів в судове засідання з'явилися, надали додаткові пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечували з огляду на викладені у відзивах на позовну заяву обставини.

Представник третьої особи, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2012 р. між Державним підприємством «Дельта-лоцман» (після заміни сторони - ДП «Адміністрація морських портів України») (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Чорноморський суднобудівний завод» (надалі - ПАТ «ЧСЗ») був укладений договір на надання послуг з ремонту землесоса «Тилигульський» №245/В-12 (надалі - «Договір надання послуг»), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов'язується у 2012-2013 роках надати замовникові послуги, зазначені в п. 1.2 цього договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги в порядку, визначеному цим договором.

Згідно з п. 1.2 Договору надання послуг найменування послуги: послуги з ремонту землесоса «Тилигульський» (судно) на клас КМ Л1 ІА2 земснаряд відповідно до Правил огляду суден регістром судноплавства України (послуги) з використанням матеріалі, запасних частин, комплектуючих, обладнання, агрегатів, вузлів, лакофарб них, замінюваних та витратних матеріалів тощо виконавця.

Пунктом 5.1 вказаного договору сторони передбачили строк (термін) надання послуг - 330 календарних днів з дати підписання акту про приймання судна в ремонт.

Додатковими угодами №2 від 02.01.2013 р. та №6 від 31.12.2013 р. сторонами зупинявся перебіг строку надання послуг, зазначений в п. 5.1 договору.

З метою забезпечення ПАТ «ЧСЗ» своїх зобов'язань за Договором надання послуг, 07.04.2015 р. ПАТ «ЮНЕКС БАНК» (Банк-Гарант) було видано на ім'я ДП «Адміністрація морських портів України» банківську гарантію (нова редакція банківської гарантії №0.81.0712.ЮО_К від 26.07.2012 р.) (надалі - «Банківська гарантія»), згідно з п. 1 якої Банк-Гарант зобов'язується сплатити за першою вимогою на користь ДП «Адміністрація морських портів України», перед яким принципал зобов'язаний виконати умови Договору надання послуг, грошову суму відповідно до п. 2 цієї гарантії (гарантійний платіж) у випадку настання однієї із обставин, наведених нижче (гарантійний випадок), а саме: порушення принципалом умов виконання основного зобов'язання.

Пунктом 2 Банківської гарантії передбачено, що зобов'язання Банка-Гаранта за цією гарантією обмежуються сумою, що становить 2 979 711,92 грн.

За змістом п.п. 4.2 та 4.3 Банківської гарантії ця гарантія є чинною з дня отримання принципалом її оригінального примірника та діє до 12:00 год. 10.12.2015 р. включно; вимога бенефіціара про сплату Банком-Гарантом грошової суми за цією гарантією повинна бути надана Банку-Гаранту до 12:00 год. 10.12.2015 р. в письмовій формі.

Відповідно до п. 6 Банківської гарантії Банк-Гарант розглядає вимога по гарантії протягом робочих днів з дня її отримання за наявності всіх необхідних документів, підтверджуючих невиконання принципалом взятих на себе зобов'язань.

29.07.2016 р. між ПАТ «ЮНЕКС БАНК» (заставодержатель) та ТОВ «Смарт-Мерітайм Груп» (заставодавець) був укладений договір застави майнових прав №0.81.0712.ЮО_З 2 (надалі - «Договір застави»), відповідно до п. 1.1 якого в забезпечення виконання ПАТ «ЧСЗ» зобов'язання, які виникають на підставі договору банківської гарантії, заставодавець передає заставодержателю в заставу грошові кошти, визначені п. 2.1 договору, а заставодержатель приймає їх в заставу відповідно до умов договору та має право у разі порушення принципалом основного зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами заставодавця.

Пунктом 2.1 Договору застави передбачено, що в забезпечення виконання основного зобов'язання заставодавець передає, а заставодержатель приймає в заставу грошові кошти в національній валюті України - гривні, розміщені на рахунку покриття, відкритому в ПАТ «ЮНЕКС БАНК» в розмірі 2 979 711,92 грн. Кошти на рахунку блокуються Банком-Гарантом на строк до повного виконання принципалом зобов'язання за гарантією.

08.12.2015 р. відповідач 1 звернувся до відповідача 2 з вимогою №7049 від 07.12.2015 р. про сплату Банком-Гарантом грошових коштів у розмірі 2 979 711,92 грн. за Банківською гарантією.

11.08.2016 р. Банк здійснив сплату гарантійного платежу на користь ДП «Адміністрація морських портів України» за Банківською гарантією, у зв'язку з чим з рахунку покриття позивача були списані грошові кошти у розмірі 2 979 711,92 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неправомірним списання грошових коштів з рахунку позивача у зв'язку з відсутністю допущених ПАТ «ЧСЗ» порушень виконання зобов'язання за Банківською гарантією.

Зокрема, позивач вказує, що необґрунтовані вимоги відповідача 1 про сплату гарантійного платежу за Банківською гарантією, які безпідставно, всупереч умовам Банківської гарантії та договору застави, були задоволені відповідачем 2, призвели до того, що позивачу була завдана майнова шкода у вигляді втрати грошових коштів у розмірі 2 979 711,92 грн., які були списані відповідачем 2 з рахунку позивача та перераховані відповідачу 1.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Таким чином, позивач повинен довести протиправність дій відповідачів і їх вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Обґрунтовуючи завдані збитки позивач посилається на те, що відповідач 1 неправомірно звернувся до відповідача 2 з вимогою №7049 від 07.12.2015 р. про сплату Банком-Гарантом грошових коштів у розмірі 2 979 711,92 грн. за Банківською гарантією.

Так, позивач вважає, що на момент звернення з даною вимогою, порушення ПАТ «ЧСЗ» умов Договору надання послуг не було, а відтак не настали обставини, з якими положення Банківської гарантії передбачали можливість списання грошових коштів.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Як було встановлено судом, з метою забезпечення ПАТ «ЧСЗ» своїх зобов'язань за Договором надання послуг, 07.04.2015 р. ПАТ «ЮНЕКС БАНК» (Банк-Гарант) було видано на ім'я ДП «Адміністрація морських портів України» Банківську гарантію, згідно умов якої Банк-Гарант зобов'язується сплатити за першою вимогою на користь ДП «Адміністрація морських портів України», перед яким принципал зобов'язаний виконати умови Договору надання послуг, грошову суму відповідно до п. 2 цієї гарантії (гарантійний платіж) у випадку настання однієї із обставин, наведених нижче (гарантійний випадок), а саме: порушення принципалом умов виконання основного зобов'язання.

Згідно з приписами ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

За змістом п.п. 4.2 та 4.3 Банківської гарантії ця гарантія є чинною з дня отримання принципалом її оригінального примірника та діє до 12:00 год. 10.12.2015 р. включно; вимога бенефіціара про сплату Банком-Гарантом грошової суми за цією гарантією повинна бути надана Банку-Гаранту до 12:00 год. 10.12.2015 р. в письмовій формі.

Частиною 2 статті 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

Вимогою №7049 від 07.12.2015 р. про сплату Банком-Гарантом грошових коштів у розмірі 2 979 711,92 грн. за Банківською гарантією відповідач 1 вказував, що принципалом (ПАТ «ЧСЗ») були допущені порушення умов Договору на надання послуг - не надані послуги з ремонту землесосу «Тилигульський» в обсягах, передбачених договором, не підписаний протокол випробування.

Таким чином, відповідач 1 пред'явив Банку-Гаранту вимогу про сплату спірної грошової суми в строк, визначений п. 4.3 Банківської гарантії.

Матеріалами справи підтверджується, що пунктом 5.1 Договору надання послуг сторони передбачили строк (термін) надання послуг - 330 календарних днів з дати підписання акту про приймання судна в ремонт.

Додатковими угодами №2 від 02.01.2013 р. та №6 від 31.12.2013 р. до Договору надання послуг сторонами зупинявся перебіг строку надання послуг, зазначений в п. 5.1 договору, і станом на момент звернення відповідачем 1 із вимогою №7049 від 07.12.2015 р. такий перебіг строку не було поновлено.

В той же час, приписами п. 12.2 Договору надання послуг сторони погодили, що не пізніше дати укладення цього договору про закупівлю виконавець повинен внести забезпечення виконання цього договору в розмірі 5% вартості (ціни) цього договору про закупівлю, що складає 2 979 711,92 грн. Забезпечення виконання цього договору про закупівлю надається замовнику виконавцем у вигляді оригіналу безвідкличної банківської гарантії на вказану суму. Безвідклична банківська гарантія, яка надається виконавцем замовнику як забезпечення виконання цього договору про закупівлю, повинна містити зобов'язання банка-гаранта «сплатити за першою вимогою» замовника, тобто закріплювати обов'язок безумовного перерахування банком-гарантом коштів на поточний рахунок замовника проти письмової вимоги замовника. Банківська гарантія діє протягом строку дії цього договору, а саме до 31.12.2013 р. включно. Банківською гарантією забезпечується виконання зобов'язань виконавця перед замовником за цим договором у повному обсязі.

Замовник повертає забезпечення виконання цього договору про закупівлю після виконання виконавцем цього договору, а також у випадках, передбачених чинним законодавством, а також згідно з умовами, зазначеними у цьому договорі - після підписання сторонами протоколу випробування судна за умови, що протокол випробування судна підписаний сторонами в строк до 01.07.2013 р. включно, але не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Забезпечення виконання цього договору не повертається замовником у разі порушення виконавцем умов виконання цього договору, а саме у разі не підписання сторонами протоколу випробування судна в строк до 01.07.2013 р. включно.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту підписання сторонами Договору надання послуг протоколу випробування судна у встановлений п. 12.2 такого договору строк.

При цьому, жодних додаткових угод стосовно зупинення перебігу такого строку між сторонами не укладалося, а останньою додатковою угодою №6 від 31.12.2013 р. був зупинений лише перебіг строку, визначеного п. 5.1 Договору надання послуг.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, про недоведеність позивачем наявності протиправної поведінки відповідача 1 під час звернення до відповідача 2 із вимогою №7049 від 07.12.2015 р. про сплату Банком-Гарантом грошових коштів у розмірі 2 979 711,92 грн. за Банківською гарантією.

Більш того, Договір застави між позивачем та відповідачем 2 був укладений більше ніж через пів року після пред'явлення відповідної вимоги відповідачем 1, про що ПАТ «ЧСЗ» як принципал за Банківською гарантією був повідомлений, а відтак позивач на власний ризик передав в заставу грошові кошти з метою забезпечення виконання ним зобов'язань за такою Банківською гарантією.

Стосовно протиправної поведінки відповідача 2 суд відзначає наступне.

За змістом п. 4.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема, і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання (стаття 562 ЦК України). Якщо в основному договорі не зазначено всіх істотних умов зобов'язання, забезпеченого гарантією, ця обставина не є підставою для оспорювання гарантії. Обов'язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає лише за умов порушення боржником забезпеченого гарантією зобов'язання та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із цих умов відповідальність гаранта не настає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

З огляду на викладене, за умови пред'явлення бенефіціаром вимоги, яка відповідає банківській гарантії, така вимога підлягає задоволенню Банком-Гарантом.

Пунктом 4.3 Банківської гарантії передбачено, що вимога бенефіціар про сплату Банком-Гарантом грошової суми за цією гарантією повинна бути надана банку-гаранту до 12:00 год. 10.12.2015 р. в письмовій формі, в якій обов'язково зазначається:

- номер і дата цієї гарантії;

- сума боргу, який підлягає сплаті банком-гарантом;

- платіжні реквізити бенефіціар, за якими Банк-Гарант повинен здійснити гарантійний платіж;

- вимога по гарантії повинна бути підписана уповноваженою особою бенефіціара та засвідчена печаткою бенефіціара.

За змістом п. 7 Банківської гарантії Банк-Гарант має право відмовити бенефіціару в задоволенні його вимог у наступних випадках: якщо вимога по гарантії не відповідає вимогам цієї гарантії; якщо вимога по гарантії надана Банку-Гаранту після закінчення строку, передбаченого п. 4.2 цієї гарантії.

За таких обставин, оскільки умовами Банківської гарантії не було визначено обов'язку відповідача 1 надавати будь-які підтвердження порушення ПАТ «ЧСЗ» зобов'язань за Договором надання послуг, а вимога відповідача 1 №7049 від 07.12.2015 р. про сплату Банком-Гарантом грошових коштів у розмірі 2 979 711,92 грн. відповідала положенням Банківської гарантії, у відповідача 2 були відсутні підстави для відмови у задоволенні такої вимоги.

При цьому, з огляду на існування в господарських судах спору про розірвання Договору надання послуг та припинення дії Банківської гарантії, грошові кошти у розмірі 2 979 711,92 грн. були перераховані на рахунок відповідача 1 лише після припинення провадження у справі господарського суду Миколаївської області №815/1611/15.

З урахуванням викладеного, позивачем не було доведено суду наявність протиправних дій відповідача 2 під час виконання ним зобов'язань за Банківською гарантією щодо перерахування грошових коштів на рахунок відповідача 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Встановлені судом обставини свідчать про недоведеність позивачем протиправної поведінки обох відповідачів у завданні шкоди у розмірі 2 979 711,92 грн., як і причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів та збитками.

Більш того, згідно приписів статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Судом встановлено, що між ТОВ «Смарт-Мерітайм Груп» та ПАТ «ЮНЕКС БАНК» мали місце договірні стосунки на підставі укладеного Договору застави.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

З приписів наведених норм права вбачається, що за своєю правовою природою збитками є такі фактичні втрати особи, які не можливо компенсувати у інший спосіб, ніж за рахунок коштів винної особи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 23.04.2014 р. у справі № 910/18184/13.

За змістом ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Пунктом 4.3.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» визначено, що з огляду на приписи статті 583 ЦК України, статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1 та 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем (іпотекодавцем) може виступати як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Майновий поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави. До майнового поручителя, який виконав забезпечене заставою зобов'язання, переходять усі права кредитора за цим зобов'язанням в тому обсязі, в якому він сам виконав вимоги кредитора.

Таким чином, внаслідок списання грошових коштів з рахунку позивача за Договором застави, ТОВ «Смарт-Мерітайм Груп» набуло право вимоги до боржника - ПАТ «ЧСЗ» в межах суми, яка була стягнута на користь відповідача 1.

При цьому, звертаючись до суду із даним позовом про відшкодування збитків, позивач жодним чином не обґрунтував неможливості задоволення своїх вимог у визначений приписами чинного законодавства України спосіб за рахунок стягнення грошових коштів з ПАТ «ЧСЗ».

Встановлені судом обставини виключають можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно збитків на заявлену суму.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог з викладених у позові ТОВ «Смарт-Мерітайм Груп» правових підстав необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт-Мерітайм Груп» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.12.2016 р.

Суддя В.П. Босий