РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2016Справа №910/15460/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Домініон"

до Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Мироновська А.О. - за довіреністю від 05.07.2016 року;

від відповідача: Калінчук М.О. - за довіреністю від 25.05.2016 року.

В судовому засіданні 07 листопада 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У серпні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Домінінон» (позивач) до Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг «Авангард» (відповідач) про стягнення:

- за Договором № 01-10-15 від 01.10.2015 року 901 247,60 грн. заборгованості, 52 722,70 грн. збитків від інфляції, 4 647,70 грн. відсотків за користування грошовими коштами, 86 724,07 грн. пені;

- за Договором № 05-08-2015/1 від 05.08.2015 року 488 829,60 грн. заборгованості, 25 139,81 грн. збитків від інфляції, 47 438,51 грн. пені.

03.11.2016 року через канцелярію до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій останній просив стягнути з відповідача:

- за Договором № 01-10-15 від 01.10.2015 року 919 017,60 грн. заборгованості, 43 231,70 грн. збитків від інфляції, 14 401,00 грн. 3% річних, 55 677,68 грн. пені;

- за Договором № 05-08-2015/1 від 05.08.2015 року 558 662,40 грн. заборгованості, 20 745,47 грн. збитків від інфляції, 47 344,63 грн. пені, 7 245,00 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов'язань з оплати наданих послуг.

Разом із позовною заявою позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на грошові кошти (в межах позовних вимог) відповідача, які знаходяться на розрахунковому рахунку № 8735 у ХОУ АТ «Ощадбанк», м. Херсон, МФО 352457 та на майно відповідача, яке знаходиться за адресами: Херсонська область, Білозерський район, смт. Чорнобаївка та с. Східне.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/15460/16. Розгляд справи призначено на 05.10.2016 року.

В судовому засіданні 05.10.2016 року у справі оголошено перерву до 24.10.2016 року.

В судовому засіданні 24.10.2016 року у справі оголошено перерву до 07.11.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДОМІНІОН" (охоронне агенство, охорона) та Акціонерним товариством «Птахогосподарство «Червоний прапор» (перейменовано на Публічне акціонерне товариство "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД") (замовник) укладено Договір № 01-10-15 про надання охоронних послуг (надалі - Договір-1), відповідно до п. 2.1. якого охоронне агентство зобов'язується забезпечити недоторканність об'єкта охорони, що передається замовником під охорону згідно акту прийняття об'єкту під охорону (додаток 4 до договору), а замовник зобов'язується щомісячно сплачувати охоронному агентству встановлену договором плату.

05.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДОМІНІОН" (охоронне агенство, охорона) та Акціонерним товариством «Птахогосподарство «Червоний прапор» (перейменовано на Публічне акціонерне товариство "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД") (замовник) укладено Договір № 05-08-2015/1 про надання охоронних послуг (далі - Договір-2, разом з Договором-1 - Договори), відповідно до п. 2.1. якого охоронне агентство зобов'язується забезпечити недоторканність об'єкта охорони, що передається замовником під охорону згідно акту прийняття об'єкту під охорону (додаток 4 до договору), а замовник зобов'язується щомісячно сплачувати охоронному агентству встановлену договором плату.

Згідно з п. 7.3. Договору-1 загальна сума щомісячної плати за договором складає 217 770,00 грн.

Відповідно до п. 7.3. Договору-2 загальна сума щомісячної плати за договором складає 69 832,80 грн.

Пунктом 7.4. Договорів передбачено, що оплату щомісячної суми договору, за перший місяць надання послуг, здійснюється два рази - до 20 числа звітного місяця і до 10 числа місяця, що слідує за звітнім, а в подальшому оплата щомісячної суми договору здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітнім.

Відповідно до п. 7.5. Договору-1 охоронне агентство зобов'язано, за перший місяць надання послуг, надати замовникові акти про надання охоронних послуг до 17 числа звітного місяця та до 2 числа місяця, наступного за звітним, а в подальшому до 2 числа місяця наступного за звітним. Замовник зобов'язаний протягом 5 робочих днів розглянути поданий акт та підписати його, або надати заперечення щодо викладеного в акті. У разі не підписання замовником акту протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

Згідно з п. 7.5. Договору-2 охоронне агентство зобов'язано, за перший місяць надання послуг, надати замовникові акти про надання охоронних послуг до 17 числа звітного місяця та до 2 числа місяця, наступного за звітним, а в подальшому до 2 числа місяця наступного за звітним. Замовник зобов'язаний протягом 5 робочих днів розглянути поданий акт та підписати його. У разі не підписання замовником акту протягом встановленого строку, такі послуги вважаються наданими належним чином.

У випадку несвоєчасної сплати замовником вартості послуг охоронного агенства згідно договору, замовник зобов'язаний сплатити охоронному агенству пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожен день прострочення. Затримка платежів з вини банків не підлягає штрафним санкціям і сплата пені не звільняє замовника від сплати заборгованості (п. 5.9. Договорів).

На виконання умов Договору-1 позивачем за період з 31.10.2015 року по 31.07.2016 року було надано послуги з охорони на загальну суму 2 177 700,00 грн., що підтверджується актами надання послуг за відповідний період, а відповідачем було оплачено вказані послуги на суму 1 258 682,40 грн.

За період з 31.08.2015 року по 31.07.2016 року за Договором-2 позивачем надано послуги з охорони на загальну суму 829 980,00 грн., що підтверджується актами надання послуг, а відповідачем оплачено вказані послуги в розмірі 271 317,60 грн.

Позивач стверджує, що відповідач допущено неналежне виконання умов Договору № 01-10-15 від 01.10.2015 року та Договору № 05-08-2015/1 від 05.08.2015 року, у зв'язку із чим просив стягнути з відповідача відповідно 919 017,60 грн. заборгованості, 43 231,70 грн. збитків від інфляції, 14 401,00 грн. 3% річних, 55 677,68 грн. пені та 558 662,40 грн. заборгованості, 20 745,47 грн. збитків від інфляції, 47 344,63 грн. пені, 7 245,00 3% річних.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на день розгляду спору заборгованість відповідача за Договором-1 складає 919 017,60 грн. з розрахунку 2 177 700,00 грн. (надано послуг) - 1 258 682,40 грн. (оплачено відповідачем), за Договором-2 складає 558 661,40 грн. з розрахунку 829 980,00 грн. (надано послуг) - 271 317,60 грн. (оплачено відповідачем).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що строк оплати послуг згідно п. п. 7.4., 7.5. Договорів настав, доказів оплати таких послуг в більшому розмірі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з останнього 919 017,60 грн. заборгованості за Договором-1, 558 661,40 грн. заборгованості за Договором-2, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, суд з урахуванням обставин справи, здійснення відповідачем часткових оплат наданих послуг, дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 9 339,00 грн. 3% річних та 16 665,75 грн. інфляційних втрат (за Договором-1), 3 983,94 грн. 3% річних та 8 666,38 грн. інфляційних втрат (за Договором-2).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 55 677,68 грн. пені за Договором-1 та 47 344,63 грн. пені за Договором-2, суд повідомляє наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд, з урахуванням умов Договорів, фактичних обставин справи, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, дійшов висновку про неправильність такого розрахунку, з відповідача підлягає стягненню 49 481,84 грн. пені за Договором-1 та 40 562,41 грн. пені за Договором-2.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд її відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з частиною 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів щодо забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів щодо забезпечення позову").

Враховуючи те, що забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, а також те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується вжиття певного заходу до забезпечення позову, суд дійшов висновку, що достатні підстави вважати, що невжиття заходів до забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі відсутні, що зумовлює відхилення відповідної заяви позивача.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 130 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить, зокрема, оплата послуг адвоката.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (пп. 6.3 п. 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до вимог частини 3 статті 48 та частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі судових витрат тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини 1 статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

У якості доказів надання послуг правової допомоги позивачем надано акт наданих послуг на загальну суму 130 000,00 грн., довіреність, платіжне доручення про сплату 130 000.00 грн. витрат на правову допомогу. Крім того, судом через мережу Інтернет перевірено дійсність свідоцтва адвоката Мироновської А.О., яка здійснювала представництво інтересів позивача.

Як роз'яснено у пп. 6.5 п. 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи викладене, зважаючи на співрозмірність ціни позову та обсягу наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про обмеження розміру відшкодування позивачу витрат на оплату послуг на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 40 000,00 грн. вказаних судових витрат.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 121 В, ідентифікаційний код 00851519) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОМІНІОН." (03151, м. Київ, вулиця Молодогвардійська, будинок 22, ідентифікаційний код 38241817), грошові кошти: за Договором № 01-10-15 від 01.10.2015 року 919 017,60 грн. (дев'ятсот дев'ятнадцять тисяч сімнадцять гривень 60 копійок) основного боргу, 9 339,00 грн. (дев'ять тисяч триста тридцять дев'ять гривень) 3% річних, 16 665,75 грн. (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят п'ять гривень 75 копійок) інфляційних втрат та 49 481,84 грн. (сорок дев'ять тисяч чотириста вісімдесят одна гривня 84 копійки) пені; за Договором № 05-08-2015/1 від 05.08.2015 року 558 662,40 грн. (п'ятсот п'ятдесят вісім тисяч шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) основного боргу, 3 983,94 грн. (три тисячі дев'ятсот вісімдесят три гривні 94 копійки) 3% річних, 8 666,38 грн. (вісім тисяч шістсот шістдесят шість гривень 38 копійок) інфляційних втрат та 40 562,41 грн. (сорок тисяч п'ятсот шістдесят дві гривні 41 копійка) пені; 24 095,69 грн. (двадцять чотири тисячі дев'яносто п'ять гривень 69 копійок) судового збору, 40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень) витрат на правову допомогу. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.12.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало