РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016Справа №910/19295/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

про стягнення 3 439,23 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Морозова О.В. (довіреність № 342 від 15.06.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (відповідач) про стягнення 3 439,23 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа Страхування" на підставі договору добровільного страхування № 046.0631919.011 від 23.08.2013, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому позивачеві, відповідно до положень ст. 27 Закону України ""Про страхування" " та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Mitsubishi", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "АХА Страхування", позивач звернувся до відповідача зі заявою на виплату страхового відшкодування в сумі 8 957,41 грн. Однак, вказану заяву відповідач задовольнив частково та перерахував на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 5 518,18 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача шкоду у розмірі 3 439,23 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 порушено провадження у справі № 910/19295/16 та призначено її до розгляду на 22.11.2016.

07.11.2016 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація щодо страхового покриття.

07.11.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів та додаткові письмові пояснення по суті спору.

В судове засідання 22.11.2016 представники сторін не з'явились, відповідач витребуваних документів не надав, сторони про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 розгляд справи відкладено на 08.12.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 08.12.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 08.12.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

Відповідно до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи відповідачу направлено на адресу місцезнаходження, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 08.12.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.08.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа Страхування" (далі - страховик) та ОСОБА_2 (далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0631919.011, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать Закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду, 10.02.2014 на проспекті Маяковського, 10 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Mitsubishi", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Вина водія транспортного засобу марки "Mitsubishi", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 10.02.2014, підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2014 (справа № 754/3443/14-п).

Відповідно до вказаної постанови Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2014 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП .

13.02.2014 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 13.02.2014 встановлено кількість та характер пошкоджень транспортного засобу «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до рахунку № РАСС02167 від 17.02.2014, виданого ФОП ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 11 803,86 грн.

02.04.2014 позивач, на підставі страхового акту № 0499.206.14.01.01 від 01.04.2014, розрахунку суми страхового відшкодування, виплатив страхове відшкодування у розмірі 8 957,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 7450 від 02.04.2014.

Відповідно до відомостей з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом марки "Mitsubishi", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "АХА Страхування" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0379626 (термін дії з 26.09.2013 по 25.09.2014).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 0,00 грн.

Враховуючи те, що цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "Mitsubishi", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "АХА Страхування", позивач звернувся до відповідача із заявою від 18.04.2014 вих. № 0499/2014 про виплату страхового відшкодування у розмірі 8 957,41 грн.

Відповідач лише частково задовольнив вимоги позивача, сплативши 5 518,18 грн., грошові кошти у розмірі 3 439,23 грн. залишились несплаченими відповідачем.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Отже, позивач, виплативши страхове відшкодування страхувальнику, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Mitsubishi", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована відповідачем, то останній взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0631919.011, вартість відновлювального ремонту розраховується без урахування фізичного зносу.

Доказів визнання недійсним вказаного договору страхування повністю, або окремих його пунктів, суду не надано.

Розмір страхового відшкодування визначався позивачем на підставі рахунку № РАСС02167 від 17.02.2014 згідно з умовами договору, згідно із якими, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 8 957,41 грн.

Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, страховик набуває права зворотної вимоги до страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Вищевикладена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14 (№3-50гс15) та має враховуватись іншими судами в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, страховик (позивач) набув права зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Аналогічної правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 09.02.2016 у справі № 910/8779/15, від 02.02.2016 у справі № 910/25250/15, від 14.09.2016 у справі № 910/3650/6, від 26.09.2016 у справі № 910/26829/15, від 19.10.2016 у справі № 910/7108/16.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження транспортного засобу «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу «Fiat Linea», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача та здійснення позивачем витрат у розмірі 8 957,41 грн. по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як зазначається у статті 9 Закону України "Про страхування", франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Полісом № АС/0379626 встановлено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн., а безумовна франшиза становить 0,00 грн.

Відповідачем здійснено часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 5518,18 грн., доказів, які б підтвердити відсутність у нього зобов'язання по виплаті позивачу невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 3 439,23 грн. суду не надано.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" про відшкодування шкоди в розмірі 3 439,23 грн., у зв'язку із чим, суд задовольняє позов повністю.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, будинок 8, код 20474912) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (02160, м. Київ, проспект Соборності, буд. 19, код 30968986) страхове відшкодування у розмірі 3 439,23 грн. та 1378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 13.12.2016.

Суддя С.О. Турчин