Господарський суд
Житомирської області
___________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Від "08" грудня 2016 р. Справа № 4/110-Б

За заявою Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" (м.Київ)

До боржника ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" (смт.Червоне Андрушівського району Житомирської області)

про визнання банкрутом (заява про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння)

Суддя Костриця О.О.

В засіданні прийняли участь:

- від заявника: ОСОБА_2- ліквідатор

- від відповідача:ОСОБА_3 - дов. від 23.10.2015

В провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа №4/110-Б про банкрутство ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" (смт.Червоне Андрушівського району).

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.12.2015 у справі №906/1501/15 у задоволенні позову ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" в особі ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_2 до засновника ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" ОСОБА_4 було відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 у справі №906/1501/15 рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.09.2016 касаційну скаргу ліквідатора ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" арбітражного керуючого ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Господарського суду Житомирської області від 22.12.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 у справі №906/1501/15 скасовано, справу №906/1501/15 передано до Господарського суду Житомирської області для нового розгляду по суті в межах справи №4/110-Б про банкрутство.

Ухвалою суду від 19.10.2016 в межах справи №4/110-Б було прийнято та призначено до розгляду заяву ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" до засновника ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння.

Заявник в засіданні суду заяву про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння підтримав у повному обсязі та надав для огляду оригінали документів витребувані судом.

Крім того, заявник заявив усне клопотання про повторне зобов'язання відповідача надати документи в підтвердження оформлення права власності на спірне майно.

Представник відповідача зазначив, що всі документи, які підтверджують право власності відповідача на спірне майно, знаходяться в матеріалах справи, до того ж були предметом дослідження судовими інстанціями.

Господарський суд розглянувши вищезазначене клопотання заявника, прийшов до висновку відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача в засіданні суду надав відзив на заяву про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його з чужого незаконного володіння, в якому просить відмовити в задоволенні заяви, з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача в засіданні суду також надав заяву про застосування строків позовної давності по даній заяві.

Заявник в засіданні суду відносно заяви відповідача про застосування строків позовної давності, заперечив, зазначивши, що перебіг позовної давності починається від дня надіслання заявником відповідачу претензії.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи 14 березня 2000 року Андрушівською районною державною адміністрацією Житомирської області було зареєстровано Приватне (орендне) сільськогосподарське підприємство "Котівське" (заявник по заяві) (а.с.89 том 11).

9 березня 2000 року засновником ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" ОСОБА_4 (відповідач по заяві) було затверджено статут ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське", який 14 березня 2000 року був зареєстрований районною державною адміністрацією Андрушівського району Житомирської області під реєстраційним номером 0010023 ( а.с. 9-14 том 11).

Відповідно пункту 4.4 статуту ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське", Приватне (орендне) сільськогосподарське підприємство "Котівське" є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства "Котівське".

Пунктами 1.1, 2.3 статуту ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське", визначено про створення П(О)СП "Котівське" на базі власних землі і майна відповідача по заяві; відповідальність відповідача по зобов'язаннях в межах внеску до статутного фонду П(О)СП "Котівське" .

Згідно пункту 2.1 статуту ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське", засновником підприємства є фізична особа ОСОБА_4 (відповідач по заяві).

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 статуту ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське", статутний фонд заявника по справі складає 26 271 грн. і формується за рахунок разової передачі відповідачем майна, землі і коштів, що є його власністю.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 20 грудня 2012 року, розмір статутного фонду заявника по заяві становить 26 271 грн., дата закінчення його формування 14 березня 2000 року (а.с. 15 том 11).

Постановою Господарського суду Житомирської області від 27.03.2008 року в справі № 4/110-Б, Приватне (орендне) сільськогосподарське підприємство "Котівське" було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном з 27.03.2008 року. Призначено ліквідатором П(О)СП "Котівське" арбітражного керуючого ОСОБА_5 (а.с. 16-17 том 11).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 24.07.2012 року було призначено ліквідатором П(О)СП "Котівське" арбітражного керуючого ОСОБА_2 та ухвалено арбітражному керуючому ОСОБА_5 передати арбітражному керуючому ОСОБА_2 матеріали діяльності здійснення ліквідаційної процедури П(О)СП "Котівське" (а.с.18-20 том 11) .

Протоколом №2 зборів пайовиків (колишніх членів) Колективного сільськогосподарського підприємства "Котівське" від 26.01.2000 року було проведено виділення відповідачу майна в натурі на суму його майнового паю як засновнику сільськогосподарського підприємства "Котівське" в розмірі 6 372 грн. (а.с. 21-22 том 11).

10.04.2001 року згідно акту прийому-передачі майна, яке збори співвласників колишніх членів КСП "Котівське" затвердили таким, що підлягає передачі в приватну власність засновнику ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" ОСОБА_4 як його окремо виділений майновий пай, передано основні засоби (майно) на загальну суму 6 372 грн згідно переліку (а.с. 23 том 11).

Заявник зазначає, що згідно частини 1 пункту 3 статті 128 Господарського кодексу України, громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство що ним створюється.

Частинами 2, 3 статті 96 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків встановлених установчими документами та законом.

Законом України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", визначені особливості реорганізації юридичної особи, створеної в організаційно-правовій формі колективного сільськогосподарського підприємства.

За приписами статті 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду; при перетворенні одного підприємства в інше до новоствореного підприємства переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства.

Статтею 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" визначено, що суб'єктами права власності на майно визнаються: підприємство як юридична особа та його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", пай є власністю члена підприємства; право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. У разі виходу з підприємства громадянин має право на пай натурою, грішми або цінними паперами.

З урахуванням наведеного, на думку заявника, Приватне (орендне) сільськогосподарське підприємство "Котівське" (як новоутворене підприємство), в силу приписів статті 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" та зважаючи на зміст пункту 4.4 Статуту, став сингулярним правонаступником КСП "Котівське", оскільки заявник набув право на отримання майна (майнових прав) останнього у вигляді майнового паю, виділеного його засновнику - відповідачу, а також на активи КСП, виділені правонаступнику заявнику під погашення боргових зобов'язань, які утворились в результаті господарської діяльності КСП "Котівське" та залишались непогашеними на дату проведення реорганізації.

Заявник зазначає, що з метою вирішити питання щодо передачі спірного майна до статутного фонду підприємства, звернувся до відповідача з вимогою-претензією про сплату боргу або повернення майна засновника від 30 травня 2013 року № 24/125 (а.с. 26 том 11), в котрій, з підстав, висвітлених у даній вимозі, просив відповідача вжити заходів щодо повернення заявнику коштів в сумі 26 271 грн, а у разі неможливості сплати кошти передати ліквідатору свідоцтво на право власності і технічну документацію на будівлі, що розташовані за адресою: вул. К. Маркса, 100, м. Андрушівка, Житомирської області.

Відповідачем в задоволенні вимоги-претензії заявника було відмовлено, з підстав викладених у листі - відповіді (а.с.27 том 11).

З огляду на вищевикладене, позивач (заявник) просить витребувати у відповідача будівлі зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку), розташованих на території Андрушівської міської ради за межами міста по вул. К. Маркса, 100, м. Андрушівка, Житомирської області та передати вказане майно заявнику; визнати право власності за заявником на будівлі зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (Будинку), розташованих на території Андрушівської міської ради за межами міста по вулиці К. Маркса, 100, м. Андрушівка, Житомирської області.

Оцінивши наявні в справі докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В силу статті 20 Господарського кодексу України: кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав; при цьому порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Главою 24 Цивільного кодексу України встановлені способи набуття права власності.

Частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України встановлено, що: держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Стаття 316 Цивільного кодексу України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 321 Цивільного кодексу України: право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами статті 392 Цивільного кодексу України передбачено, що: власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із змісту положень статті 392 Цивільного кодексу України слідує, що: позов про визнання права власності є речово-правовим, і при зверненні до суду позивач повинен підтвердити наявність у нього права власності на спірне майно.

Метою та об'єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності щодо індивідуально визначеного майна, власником якого є позивач.

Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Зокрема таким доказами є правовстановлюючі документи на майно.

Отже, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із системного аналізу матеріалів справи в контексті поданої заяви убачається, що предметом позовних вимог по даній справі є, зокрема, визнання за заявником права власності на нерухоме майно - будівлі зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку).

Як зазначалося вище, на підставі протоколу № 2 зборів пайовиків (колишніх членів) колективного сільськогосподарського підприємства "Котівське" від 26 січня 2000 року було виділено відповідачу майно в натурі на суму його майнового паю як засновнику сільськогосподарського підприємства "Котівське" в розмірі 6 372 грн.

10.04.2001 року згідно акту прийому-передачі майна, яке збори співвласників колишніх членів КСП "Котівське" затвердили таким, що підлягає передачі в приватну власність засновнику заявника як його окремо виділений майновий пай, передано основні засоби (майно) на загальну суму 6 372 грн. згідно переліку.

Слід зазначити, що зазначений протокол № 2 зборів пайовиків (колишніх членів) колективного сільськогосподарського підприємства "Котівське" від 26 січня 2000 року недійсним не визнавався і станом на день розгляду даної заяви протокол є дійсний.

До того ж, необхідно зазначити, що без оскарження даного протоколу (визнання його недійсним) є неможливим здійснення обраного позивачем способу захисту, а саме, визнання права власності на спірне майно, який в свою чергу став тим основним документом на підставі котрого й було передане спірне майно відповідачу.

Водночас, як убачається із матеріалів справи, відповідач 13 лютого 2008 року звернувся до Андрушівської міської ради Житомирської області із заявою про оформлення права власності на майно, що було виділене йому як засновнику (а.с. 24 том 11)

Згідно рішення виконавчого комітету Андрушівської міської ради від 14 лютого 2008 року № 44 (а.с. 25 том 11), було вирішено: оформити право власності на будівлі - зерносклад, зерносклад, вагова будка, кімната (будинок) розташованих на території Андрушівської міської ради за межами міста по вул. К. Маркса. 100, м. Андрушівка Житомирської області за ОСОБА_4; доручити Бердичівському бюро технічної інвентаризації виготовити та зареєструвати свідоцтво про право власності на будівлі: зерносклад, зерносклад, вагова будка, кімната (будинок) розташованих на території Андрушівської міської ради за межами міста по вул. К. Маркса. 100, м. Андрушівка Житомирської області.

В постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року по справі № 6-244цс14 викладені наступні правові висновки стосовно права власності: "відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб особа набула права власності на спірний об'єкт нерухомого майна та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України".

З огляду на вищевикладене, посилання позивача (заявника) в заяві щодо того, що відповідачем не забезпечено фактичну передачу виділеного йому на загальних зборах від 26.01.2000 року і переданого йому (акт прийому-передачі від 10 квітня 2001 року) майна як засновника до статутного фонду П(О)СП "Котівське", оформлення і реєстрацію якого проведена відповідачем за собою як за фізичною особою, суд розцінює, як такі що не знайшли свого підтвердження.

Реєстрація права власності на момент вчинення правочину з оформлення і реєстрацією права власності відповідачем, зокрема, на будівлі зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку), розташованих на території Андрушівської міської ради за межами міста по вул. К. Маркса, 100, м. Андрушівка, Житомирської області, регулювалась Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952 - IV, постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" від 22 червня 2011 року №703, постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно" від 26 жовтня 2011 року № 1141.

Із матеріалів справи убачається, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом (заявою), самостійно визначає, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом судового розгляду є вимога позивача (заявника) до відповідача про визнання права власності на майно та витребування його з чужого незаконного володіння.

Згідно з приписами статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач (заявник) зазначає, що відповідач незаконно володіє і користується, зокрема, будівлями зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку), що знаходяться на території Андрушівської міської ради (за межами міста по вул. К. Маркса, 100, м. Андрушівка, Житомирської області).

Відповідно до положень частини 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно приписів частин 1 та 2 статті 321 Цивільного кодексу України: право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З врахуванням вищезазначеного, суд зауважує, що позивачем (заявником) не подано суду належних та допустимих доказів для визнання за позивачем (заявником) права власності на дане нерухоме майно, так як не подано доказів щодо права позивача (заявника) як власника даного майна на звернення до суду з метою захисту свого порушеного права .

Слід зазначити, що рішення суду про визнання права власності є правозахисним актом і спрямоване на захист наявного у позивача права власності. Водночас, всупереч нормам діючого законодавства, спрямованих на захист права власності, недоведення позивачем (заявником) наявності у нього суб'єктивного матеріального права, на захист якого подано позов, а саме права власності на спірне майно, виключає можливість задоволення позовних вимог, заявлених на підставі статті 392 Цивільного кодексу України.

Згідно положень статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача (заявника) щодо визнання за ним права власності на будівлі зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку), розташовані на території Андрушівської міської ради за межами міста по вулиці К. Маркса, 100, м. Андрушівка, Житомирської області.

При цьому, зважаючи на похідний характер вимоги щодо витребування у відповідача спірного нерухомого майна та передачу вказаного майна позивачу від вимоги про визнання права власності на зазначене майно, в задоволенні вимоги щодо витребування у відповідача спірного нерухомого майна та передачу вказаного майна позивачу, слід відмовити.

Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позивача (заявника) строку позовної давності, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У р а з і к о л и т а к і п р а в о ч и і н т е р е с н е п о р у ш е н і, с у д в і д м о в л я є в п о з о в і з п і д с т а в й о г о н е о б ґ р у н т о в а н о с т і. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Оскільки право або охоронюваний законом інтерес позивача (заявника), за захистом якого той звернувся до суду не порушено відповідачем, то в заяві в цій частині слід відмовити з підстав необґрунтованості заявлених вимог, а не з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір при відмові в позові (заяві) покладається на позивача (заявника).

Керуючись ст.ст. 49, 86 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" в особі ліквідатора ОСОБА_2 про витребування у засновника ОСОБА_1 (орендного) сільськогосподарського підприємства "Котівське" ОСОБА_4 будівлі зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку), розташованих на території Андрушівської міської ради за межами міста по вул. К. Маркса, 100, м. Андрушівка, Житомирської області, передачу вказаного майна заявнику та визнанні права власності за ОСОБА_1 (орендним) сільськогосподарським підприємством "Котівське" на будівлі зерноскладу, зерноскладу, вагової будки, кімнати (будинку), розташованих на території Андрушівської міської ради за межами міста по вулиці К. Маркса, 100, м. Андрушівка, Житомирської області.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в установленому чинним законодавством порядку.

Суддя Костриця О.О.

1 - в справу;

2- боржнику (рек. з пов.)

3- а/к.ОСОБА_2 (10004, м. Житомир, пров. Пограничний, 14) рек.

4- ОСОБА_4 (вул. Польова, 32А, с. Гальчин, Андрушівського району, Житомирської області, 13400) рек. з пов.

5- ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України", 03038, м. Київ-38, вул. Ямська, 32

6- ПАТ "Держощадбанк" в особі філії Корольовського відділення №8093, 10008, м. Житомир, вул. І.Франка,3

7- Держкомрезерв, 01601, м. Київ, вул. Пушкінська,28

8- Андрушівському об'єднаному УПФУ в Житомирській області

9- Андрушівській ОДПІ

10- Жит. обл. від. ФССТВП

11- ТОВ "Хліб України Полісся", 10028, м. Житомир, вул. Максютова, 157 -А

12 - ВАТ "ЕК "Житомиробленерго"

13- ПСП ім. Цюрупи , 13543, Попільнянський р-н, с. Андрушки, вул. Заводська,5

14 - ВАТ "Цукровий завод ім. Цюрупи", c. Андрушки, Попільнянський р-н

15 - Андрушівський РЦЗ;

16 - ФОП Неділько, Попільнянський р-н, с. Корнин, вул. Визволителів,5