ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016р. Справа№ 914/2543/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», с. Гаврилівка, Вишгородський район, Київська область;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет», м. Львів;

про стягнення компенсаційної ціни за неповернуту тару в сумі 102 600,00грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 56/КАМ/Ю від 21.01.2016р.;

Від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю від 16.10.2015р.

На розгляд господарського суду Львівської області 03.10.2016р. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» про стягнення компенсаційної ціни за неповернуту тару в сумі 102 600,00 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 06.10.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 24.10.2016р., про що сторони були повідомлені належним чином під розписку, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 24.10.2016р. розгляд справи відкладено на 18.11.2016р., також, задоволено клопотання ТзОВ «Комплекс Агромарс» про проведення засідання в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 18.11.2016р. з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин справи оголошено перерву до 05.12.2016р.

Судове засідання 05.12.2016р. проводиться в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 05.12.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримував з підстав зазначених в позовній заяві, просить позов задоволити повністю та стягнути з відповідача 102 600,00 грн. вартості неповернутої тари.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі Договору поставки №ТА0375/14/694/2014/КАМ/О від 11.08.2014р. Також, 25.05.2015р. сторонами укладено Додаток № 11 до Договору поставки №ТА0375/14/694/2014/КАМ/О від 11.08.2014р. про порядок обороту (руху) поворотної тари. На виконання умов Договору постачальник поставив покупцю товар на поворотній тарі. Однак, відповідач свої зобовязання щодо повернення поворотної тари в кількості 950 шт. не виконав, у звязку з чим позивач просить стягнути 102 600,00 грн. вартості неповернутої тари згідно п. 12 Додатку №11 до Договору.

В судовому засіданні 05.12.2016р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому частково визнає позов. Надав усні пояснення по справі.

Однак, в судовому засіданні сторонами здійснено розрахунок кількості не повернутої тари згідно актів приймання передачі тари (копії, яких долучено до матеріалів справи), та встановлено, що відповідачем не повернуто тару в кількості 950 шт., що не заперечується відповідачем.

У судовому засіданні 05.12.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

11.08.2014р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №ТА0375/14/694/2014/КАМ/О (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник бере на себе зобовязання поставляти і передавати у власність покупця, а покупець зобовязується приймати та оплачувати товар згідно умов Договору.

25.05.2015р. сторонами укладено Додаток № 11 до Договору поставки №ТА0375/14/694/2014/КАМ/О від 11.08.2014р. про порядок обороту (руху) оборотної тари.

Згідно п. 1 Додатку № 11 до Договору постачальник на основі Договору постачає покупцю товар у поворотній тарі, яка являється власністю постачальника.

Пунктом 2 Додатку № 11 до Договору визначено, що вид, характеристика та вартість поворотної тари (надалі тара), згідно якої компенсаційна ціна за одиницю поворотної тари складає 108,00 грн.

Постачальник зобовязується здійснити самовивіз тари з території покупця в день поставки товару або в день поставки наступної партії товару (п. 3 Додатку № 11 до Договору).

Відповідно до п. 4 Додатку № 11 до Договору вид, кількість і вартість тари, яка передається постачальником покупцю разом з товаром, вказується у накладній на поставку товару чи окремою накладною. Вартість тари в цих документах повинна бути вказаних без ПДВ.

На виконання умов Договору та Додатку №11 до Договору позивач поставив відповідачу товар у поворотній тарі.

Згідно актів приймання-передачі тари в період з 02.05.2015р. по 03.04.2015р., що підписані та скріплені печатками сторін без жодних застережень вбачається, що відповідачу передано тару в кількості 1966 шт., однак повернуто відповідачем позивачу тару в кількості 1016 шт.

Належних та допустимих доказів звернення покупця до постачальника про вивіз тари, сторонами не подано.

Судом встановлено в судовому засіданні, що відповідач не повідомив про неповернуту тару та не повернув отриману з товаром поворотну тару в кількості 950 шт., вартість яких складає 102 600,00 грн. ( 950,*108,00).

20.10.2015р. позивач надсилав відповідачу претензію-вимогу про повернення зворотної тари вих. №б/н від 16.10.2015р., в якій просить повернути раніше отриману та не повернуту під час поставок продукції зворотної тари. В претензії позивач зазначив, що умовами договору передбачено оплату тари покупцем у разі її неповернення.

Однак, дана вимога залишена відповідачем без розгляду.

Відповідно до п. 12 Додатку №11 до Договору встановлено, що у випадку, якщо на момент повернення тари покупцем постачальнику така тара була втрачена та/або зіпсована покупцем, покупець зобовязаний здійснити відшкодування постачальнику вартості втраченої та/або пошкодженої тари по компенсаційній ціні вказаній в колонці 5 таблиці 2.1 даного Додатку.

У звязку не виконанням покупцем (відповідачем) своїх зобовязань щодо повернення тари, позивач просить стягнути з відповідача вартість неповернутої тари в розмірі 102 600,00 грн.

Доказів повного повернення тари чи відшкодування вартості неповернутої тари відповідачем не подано.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості сторонами у справі суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 530 ЦК України встановлено - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

На виконання умов Договору та Додатку №11 до Договору позивач поставив відповідачу товар у поворотній тарі, яка являється власністю позивача.

Згідно актів приймання тари, що підписані та скріплені печатками сторін без жодних застережень, відповідачу передано тару, яка своєчасно та в повному обсязі не повернуто позивачу.

Належних та допустимих доказів звернення покупця до постачальника про вивіз тари, відповідачем не подано.

Згідно ч. 1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ст. 398 ЦК України).

Претензією-вимогою про повернення зворотної тари вих. №б/н від 16.10.2015р., позивач просить повернути раніше отриману та не повернуту під час поставок продукції зворотної тари. В претензії позивач також зазначив, що умовами договору передбачено оплату тари покупцем у разі її неповернення.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 ЦК України передбачені наслідки порушення зобовязання.

З матеріалі справи вбачається та встановлено в судовому засіданні, що відповідач не повідомив про неповернуту тару та не повернув отриману з товаром поворотну тару в кількості 950 шт. вартість якої згідно п. 2.1. Додатку № 11 до Договору складає 102 600,00 грн.

У звязку, з цим згідно п. 12 Додатку № 11 до Договору позивач просить стягнути вартість неповернутої тари в розмірі 102 600,00 грн.

Відповідач не подав належних та допустимих доказів на заперечення факту існування заборгованості на суму 102 600,00 грн. за неповернуту тару.

Виходячи з вищенаведеного, вимога позивача про стягнення 102 600,00 грн. є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, такою, що не заперечується належними та допустимими доказами відповідачем та підлягає задоволенню.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Судові витрати покладаються на відповідача, згідно із вимогами ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет» (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 359; ідентифікаційний код 38316777) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (07350, Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка; ідентифікаційний код 30160757) 102 600,00 грн. заборгованості та 1 539,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

3 . Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 08.12.2016 року.

Суддя Коссак С.М.