ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р.Справа № 916/2053/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Ліпчанської Н.В.,

секретар судового засідання Молодов В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № б/н, дата видачі : 29.09.16;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 402, дата видачі : 27.11.16;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ава»

на рішення господарського суду Одеської області від 20 вересня 2016 року

по справі №916/2053/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ава»

до ОСОБА_3 акціонерного товариства «МАРФІН БАНК»

про визнання додаткової угоди недійсною та визнання поруки такою, що припинена,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АВА звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства МАРФІН БАНК про визнання додаткової угоди недійсною та визнання поруки такою, що припинена.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згоди ТОВ «Ава» на збільшення відсотку річних за користування кредитом з 25.05.14р. до закінчення строку дії договору поруки (з 13,31% на 14,91%), не було надано, отже представник ТОВ «АВА» ОСОБА_4 при підписанні додаткової угоди №4 від 03.09.13р. до Кредитного договору перевищила свої повноваження.

Також позов містить посилання на ст.559 ЦК України, згідно якої порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

На підставі того, що згода поручителя на зміну основного зобовязання була відсутня, позивач вважає, що порука ТОВ «Ава» має бути визнана припиненою.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20 вересня 2016 року по справі №916/2053/16 (суддя Зайцев Ю.О.) у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ава» відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до протоколу зборів засновників (Учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю АВА від 28.08.2013р. №8 дійсно піднімалось питання про погодження з ПАТ МАРФІН БАНК порядку сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 4,75% річних та 13,91% річних. Однак, в резолютивній частині протоколу, дане питання відображення не знайшло та будь-яких рішень щодо встановлення ліміту розміру відсоткової ставки загальними зборами не приймалось.

Таким чином, суд дійшов висновків про те, що ОСОБА_5 під час укладення додаткової угоди №4 до договору поруки №3879-С від 26.06.2008р., діяла в межах повноважень наданих їй Товариством з обмеженою відповідальністю АВА згідно з умовами виданої довіреності від 03 вересня 2013 року, а отже і відсутні підстави щодо визнання вказаної додаткової угоди недійсною.

Також суд зазначив про відмову в задоволенні позовної вимоги позивача про визнання договору поруки №3879-С від 26.06.2008р. припиненим з підстав зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у звязку із тим, що зміна відбулась за згодою поручителя.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю АВА звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на помилковість висновків суду першої інстанції при прийнятті рішення, а саме:

- Довіреність від 03.09.13р. на ОСОБА_5 відсилає до протоколу №8 від 28.08.13р., в цілому, а не на його резолютивну частину, тобто до уваги слід брати зміст всього протоколу.

З мотивувальної частини протоколу чітко вбачається, що слід встановити наступний порядок сплати процентів за користування кредитними коштами: … з 25.05.2014 року до закінчення строку кредитування 13,91%.

В резолютивній частині протоколу зазначено «пані ОСОБА_5 підписати і укласти… відповідну додаткову угоду №4»

Апелянт звертає увагу суду на те, що в мотивувальній частині протоколу зазначено процентну ставку, яку погоджено загальними зборами, - 13,91%.

Також скаржник не погоджується з висновками суду про те, що оскаржувана додаткова угода не збільшує, а зменшує обсяг відповідальності поручителя, посилаючись на порівняння розрахунків №3 та №4 до додаткових угод відповідно №3 та №4, з укладанням додаткової угоди №3 загальна сума процентів за користування кредитом складала 734 252,8 дол. США, а з укладенням додаткової угоди №4 склала 758 043,67 дол. США

За таких обставин, скаржник вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на відсутність підстав для визнання поруки припиненою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення господарського суду Одеської області без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного перегляду, 26 червня 2008 року між ВАТ МОРСЬКИЙ ОСОБА_6 (правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО МАРФІН БАНК) та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 456/F, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в сумі 500 000 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом і терміном погашення по 25 червня 2009р., відповідно до умов даного кредитного договору та додаткової угоди до нього № 1 від 19.06.2009р., в звязку з відсутністю станом на 25.06.2009р. порушень позичальником будь-якого із зобовязань за договором, термін погашення кредиту автоматично продовжений до 26 червня 2029 року (п.1.1. договору).

Відповідно до умов вищезазначеного договору ОСОБА_7 зобовязався на умовах, в розміри та в строки встановлені в договорі повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи передбачені умовами договору.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником умов кредитного договору, 26 червня 2008р. між ПАТ МАРФІН БАНК і ТОВ АВА було укладено договір поруки № 3879/С.

Відповідно до п 1.2. Договору поруки, ТОВ АВА зобовязалось перед Банком відповідати за виконання зобовязань ОСОБА_7 за кредитним договором № 456/F в тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків, комісій, штрафів, пені, та інших платежів, відшкодування збитків.

В подальшому, 19.06.2009р., 20.07.2010р. 24.07.20123р.та 03.09.2013р. між сторонами були укладені додаткові угоди № 1-4 до кредитного договору згідно з якими позичальнику надавались пільгові періоди по сплаті кредиту та відсотків, банк відмовлявся від стягнення з позичальника штрафних санкцій за відповідні періоди.

За останньою Додатковою угодою №4 до Кредитного договору від 03 вересня 2013 року №4, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 домовилися збільшити відсоток річних за користування кредитом наступним чином: з моменту укладання договору по 24.05.2012р. 12,5%, з 25.05.2012р. по 24.11.2012р. 5%, з 25.11.202р. по 24.05.2013р. 7%, з 25.05.2013 р. по 24.05.2014р. 4,75%, з 25.05.2014 року і до закінчення строку дії Кредитного договору 14,91 % (замість 13,31 %, що було встановлено пунктом 4 попередньої Додаткової угоди до Кредитного договору від 24 липня 2012 року № 3).

Відповідно до додаткової угоди №4 від 03.09.2013 року до договору поруки №3879-С від 26.06.2008р., ПАТ «Марфін Банк» та ТОВ «АВА» погодили аналогічну зміну обсягу відповідальності поручителя за зобовязаннями боржника ОСОБА_7

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсною вищезазначеної додаткової угоди №4 до договору поруки, ТОВ «АВА» посилалось на відсутність необхідного обсягу повноважень у представника товариства ОСОБА_4 на погодження збільшення обсягу повноважень.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За частинами першою та другою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Згідно положень ст.207 ЦК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно статті 98 Цивільного кодексу України, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину (ст. 241 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Тобто обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно з ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Суд зазначає, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки.

Поряд зі встановленням судом факту збільшення обсягу відповідальності поручителя вирішальним для визнання поруки припиненою є наявність чи відсутність згоди поручителя на таке збільшення.

Згідно з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в якості підстави визнання оспорюваної додаткової угоди недійсною, посилався на ті обставини, що ОСОБА_5 було уповноважено домовитися з Банком про встановлення процентної ставки за кредитом максимум до 13,91 %, замість цього нею було самовільно підписано Додаткову угоду до Договору поруки від 03 вересня 2013 року №4 за умовами якої, процентна ставка збільшувалася аж до 14,91%. Згідно з умовами виданої ОСОБА_5 довіреності від 03 вересня 2013 року, її було вповноважено підписати від імені Товариства додаткову угоду №4 до договору поруки №3879-С від 26.06.2008р. на умовах що зазначені у Протоколі № 8 Зборів Засновників (Учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю АВА від 28.08.2013р.

Судова колегія не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 під час укладення додаткової угоди №4 до договору поруки №3879-С від 26.06.2008р., діяла в межах повноважень наданих їй Товариством з обмеженою відповідальністю АВА згідно з умовами виданої довіреності від 03 вересня 2013 року, а отже і відсутність підстав щодо визнання вказаної додаткової угоди недійсною.

Як вбачається з протоколу №8 зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «АВА» від 28.08.2013 року (а.с.52), першим пунктом порядку денного був розгляд питання про укладання Товариством додаткової угоди №4 до договору поруки, з наданням повноваження на підписання вищезазначеної додаткової угоди від імені Товариства ОСОБА_4

По питанню першому порядку денного слухали пана ОСОБА_9, який повідомив присутніх, що до Товариства надійшло прохання від фізичної особи ОСОБА_7 укласти додаткову угоду №4 до договору поруки №3879-С від 26.06.2008р, з внесенням до нього відповідних змін, у зв'язку з виниклою необхідністю внесенням змін в умови Кредитного договору, а саме:

- за погодженням з ПАТ "МАРФІН БАНК", встановити наступний порядок сплати процентів за користування кредитними коштами: з 25.05.2013 по 24.05.2014г. -4,75% (чотири цілих сімдесят п'ять сотих процентів) річних;

з 25.05.2014р. до закінчення стоку кредитування - 13,91% (тринадцять цілих дев'яносто одна сота процента) річних;

- за погодженням з ПАТ "МАРФІН БАНК", встановити наступний графік погашення процентів, нарахованих за період з 25.09.2010р. по 24.05.2013р. включно, а саме: з січня 2013р. по травень 2014р. (включно) - щомісячно по 0,00 дол. США, з червня 2014р. по травень 2029р. (включно) - щомісячно по 635,00 доларів СІЛА (з коригуванням платежу в останньому місяці: червень 2029р.); сплата відсотків які нараховуються з 25.05.2013р. до кінця строку кредитування відбувається щомісячно в повному обсязі;

- за погодженням з ПАТ "МАРФІН БАНК", встановити наступний графік погашення кредиту, а саме: з березня 2013р. по травень 2013 року включно - відстрочення погашення основного боргу; з червня 2013р. по травень

2014р. включно - щомісячно по 20,00 доларів США; з червня 2014р. по травень 2029р. включно - щомісячно по 2544,00 доларів США (з коригуванням платежу в останньому місяці: червень 2029р).

Пан ОСОБА_9 запропонував задовольнити прохання ОСОБА_7 и Товариству укласти та підписати з ПАТ "МАРФІН БАНК" додаткову угоду №4 до договору поруки №3879-С від 26.06.2008р.

Повноваження укласти та підписати від імені Товариства додаткової угоди №4 до договору поруки №3879-С від 26.06.2008р запропонував надати пані ОСОБА_5.

Голосували:

"ЗА" - одноголосно (100 %); "ПРОТИ" - немає; "УТРИМАЛИСЬ"-немає,

По питанню першому порядку денного ухвалили:

1, Товариству, задовольнити прохання ОСОБА_7Л, укласти з ПАТ "МАРФІН БАНК" додаткову угоду №4 до договору поруки №3879-С від 26.06,2008р. укладеного між ПАТ "МАРФІН БАНК " та Товариством.

2, Пані ОСОБА_5 підписати та укласти від імені Товариства з ПАТ "МАРФІН БАНК", відповідну додаткову угоду №4 до договору поруки №3879-С від 26.06.2008р, з цього приводу Директору Товариства ОСОБА_7 видати на ім'я ОСОБА_5 відповідну довіреність.

На виконання вищезазначеного протоколу директором ТОВ «АВА» ОСОБА_7 03.09.2013 року видано довіреність на імя ОСОБА_5, яку уповноважено підписати від імені Товариства додаткову угоду №4 до договору поруки на умовах, що зазначені у протоколі №8 Зборів засновників (учасників) ТОВ «АВА» від 28.08.2013 року, подавати та отримувати документи, необхідні для укладання та підписання додаткової угоди №4 до договору поруки №3879-С від 26.06.2008 року.

Судова колегія зазначає, що пропозиція ОСОБА_7, відображена у протоколі, містила конкретні умови, на яких пропонувалось укласти додаткову угоду №4, зокрема, і пропозицію встановити з 25.05.2014р. до закінчення стоку кредитування - 13,91% річних.

Інших пропозицій в протоколі №8 зборів засновників (учасників) ТОВ «АВА» від 28.08.2013 року, крім пропозиції ОСОБА_7, заявлено не було.

Пунктом 1 резолютивної частини протоколу було задоволено саме прохання ОСОБА_7, а не якоїсь іншої особи.

Отже, судова колегія доходить висновку про те, що зборами засновників ТОВ «АВА» було погоджено укласти додаткову угоду №4, в якій погоджено встановити, зокрема, з 25.05.2014р. до закінчення стоку кредитування - 13,91% річних.

Жодних інших пропозицій чи рішень з цього приводу протокол не містить, тому в даному випадку не може бути неоднакового чи сумнівного тлумачення змісту протоколу.

Більш того, довіреністю, виданою ТОВ «АВА» 03.09.2013 року на імя ОСОБА_5, уповноважено підписати від імені Товариства додаткову угоду №4 до договору поруки саме на умовах, що зазначені у протоколі №8 Зборів засновників (учасників) ТОВ «АВА» від 28.08.2013 року.

Отже, апелянтом обґрунтовано зазначено, що довіреність від 03.09.13р. на ОСОБА_5 відсилає до протоколу №8 від 28.08.13р., в цілому, а не на його резолютивну частину, тобто до уваги слід брати зміст всього протоколу, а не окрему його частину.

З мотивувальної частини протоколу чітко вбачається, що слід встановити наступний порядок сплати процентів за користування кредитними коштами: … з 25.05.2014 року до закінчення строку кредитування 13,91%.

В резолютивній частині протоколу зазначено «пані ОСОБА_5 підписати і укласти… відповідну додаткову угоду №4».

Відповідно до приписів п.3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах.

Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Суд зазначає, що формулювання в договорі «в особі представника, який діє на підставі довіреності» означає обов'язок іншої сторони ознайомитись з довіреністю контрагента і вона вважається такою, що за всіма обставинами не могла не знати обмеження, які були передбачені довіреністю.

В преамбулі Додаткової угоди № 4 зазначено «Товариство з обмеженою відповідальністю «АВА» в особі ОСОБА_5, що діє на підставі Довіреності б/н від 03.09.2013р.», тобто є посилання на довіреність, що встановлює повноваження особи.

В той же час, за довіреністю від 03.09.2013 року, ОСОБА_5, уповноважено підписати від імені Товариства додаткову угоду №4 до договору поруки на умовах, що зазначені у протоколі №8 Зборів засновників (учасників) ТОВ «АВА» від 28.08.2013 року.

Таким чином, враховуючи наведений зміст довіреності, для встановлення обсягу повноважень представника ТОВ «АВА» ОСОБА_6 повинен був ознайомитись з текстом протоколу №8 Зборів засновників (учасників) ТОВ «АВА» від 28.08.2013 року.

За таких обставин, враховуючи те, що у самій довіреності від 03 вересня 2013 року встановлено обмеження повноважень ОСОБА_5, судова колегія доходить висновку про те, що ОСОБА_6 знав, або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника, але, незважаючи на це, уклав з нею оскаржуваний договір.

Відповідно до приписів ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Доказів схвалення позивачем правочину, укладеного ОСОБА_5 від імені ТОВ «АВА», матеріали справи не містять.

Навпаки, позов у даній справі, заявлений ТОВ «АВА» до ПАТ «МАРФІН БАНК» про визнання недійсною додаткової угоди №4 від 03.09.2013 року свідчить про незгоду ТОВ «Ава» з укладеним від його імені правочином.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для визнання додаткової угоди №4 від 03.09.2013 року до договору поруки №3879-С від 26.06.2008р. недійсною, оскільки вона укладена представником ТОВ «АВА» з перевищенням повноважень, без подальшого схвалення такого правочину.

Що стосується визнання поруки такою, що припинена, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що припинення поруки спричинюють такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Водночас порука не припиняється, якщо поручитель надав свою згоду на зміну умов основного зобов'язання. Згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки.

Поряд зі встановленням судом факту збільшення обсягу відповідальності поручителя вирішальним для визнання поруки припиненою є наявність чи відсутність згоди поручителя на таке збільшення.

Згідно з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень п.4.8. Договору поруки, укладеного між сторонами, зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що додаткова угода № 4 не тільки не збільшує, а навпаки зменшує обсяг відповідальності поручителя, оскільки такий висновок спростовується матеріалами справи.

Як вбачається з розрахунків сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та інших фінансових зобов'язань позичальника, наданих апелянтом та перевірених судом, додатковою угодою №4 внесені зміни, внаслідок яких за період з 25 травня 2013 року по 24 травня 2014 року процентна ставка по кредиту була знижена, однак з 25 травня 2014 року така ставка була значно підвищена, що призвело до загального подорожчання кредиту.

У Розрахунку № 3 (рядок 5) загальна сума процентів за користування кредитом склала 734.262,08 дол.США, тоді як за Розрахунком № 4 - 758.043,67 дол.США, що призвело до збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту (рядок 9) з 775.452,73 дол.США до 799.244,34 дол.США, тобто мало місце фактичне збільшення вартості кредиту на 23 791,61 дол.США.

Тобто, суд погоджується з доводами апелянта щодо того, що збільшення процентної ставки у період з 25 травня 2014 року до закінчення строку кредитування є збільшенням відповідальності поручителя.

Отже, враховуючи відсутність згоди поручителя на укладення додаткової угоди №4 в тій редакції, якій вона укладена, що вбачається з тексту протоколу №8 від 28.08.13р., а також зважаючи на те, що змінами, викладеними в додатковій угоді №4, збільшено вартість кредиту на 23791,61 дол.США, тобто збільшено відповідальність поручителя, судова колегія доходить висновку про припинення поруки ТОВ «Ава» за договором №3879-С від 26.06.2008р., відповідно до приписів ст.559 ЦК України.

За положеннями статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладено обов'язок доведення належними та допустимими доказами обставин, на які вони посилаються у підтвердження своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, враховуючи необґрунтованість та безпідставність висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про наявність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи відсутність згоди поручителя на укладення додаткової угоди №4 до договору поруки, якою збільшено обсяг відповідальності поручителя, судова колегія доходить висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Ава», визнання недійсною додаткової угоди №4 від 03.09.2013 року до договору поруки від 26.06.2008 року №3879-С, та визнання поруки за вказаним договором такою, що припинена.

Керуючись ст.49, 99, п.2 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ава» задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 20 вересня 2016 року по справі №916/2053/16 скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ава» задовольнити.

Визнати додаткову угоду №4 від 03.09.2013 року до договору поруки від 26.06.2008 року №3879-С недійсною.

Визнати поруку ТОВ «АВА» за договором поруки №3879-С від 26.06.2008р. такою, що припинена.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ава» 5787,60 (пять тисяч сімсот вісімдесят сім грн. шістдесят коп.) грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої та другої інстанцій.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 08.12 .2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська