ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р.Справа № 922/3603/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ
до Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, с. Ватутіно
про стягнення 74 330,04 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №14-88 від 18.04.2014 р.

відповідача - ОСОБА_2, довіреність №010/060/1742/3 від 04.11.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою до Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (відповідач) про стягнення пені в розмірі 40 307,84 грн., 3% річних в розмірі 2 613,46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 31 408,78 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №3454/15-БЩ(Т)-32 від 09.02.2015 р. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач оплатив природний газ в порушення визначених п.6.1. договору строків, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні визнає позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 4 920,81 грн. та 3% річних в розмірі 312,00 грн. і відповідно просить відмовити в позові в частині стягнення пені в розмірі 36 223,94 грн., 3% річних в розмірі 2 343,46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 31 408,74 грн. Наполягає на тому, що в даних спірних правовідносинах має місце прострочення позивача, як кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, так як позивач в порушення п. 3.4. договору повернув відповідачу примірники підписаних позивачем актів приймання-передачі газу з запізненням. Відповідач також зазначив, що настання обов'язку відповідача оплатити газ ставиться в залежність саме від моменту повернення позивачем відповідачеві відповідно до п. 3.4. договору підписаного позивачем одного примірника акта приймання-передачі газу, оскільки відповідач є бюджетною установою і розрахунок за отриманий газ відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. № 1407 Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами проводиться на підставі платіжних доручень за умови надання підтвердних документів, яким є акти приймання-передачі природного газу.

Крім того, представник відповідача підтримав клопотання (вх. № 39832 від 22.11.2016 р., а.с. 100), в якому просить зменшити розмір пені відповідно до ч. 3 ст. 83 ГПК України.

Відповідач також подав до суду клопотання (вх. № 41758 від 06.12.2016 р., а.с. 125-131) про долучення до матеріалів справи копій актів приймання-передачі природного газу, на яких міститься дата їх отримання відповідачем та дата їх оплати відповідачем.

У судовому засіданні 08.11.2016 р. було оголошено перерву до 22.11.2016 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2015 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №3454/15-БЩ(Т)-32, відповідно до умов п. 1.1 якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач прийняти та оплатити поставлений природний газ на умовах даного договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1 договору позивач зобов'язався передавати відповідачу газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі відповідача. Право власності на газ переходить від позивача до відповідача в пунктах приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання умов договору позивач у січні-листопаді 2015 р. та у січні 2016 р. поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 1 334 295,73 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками актами приймання-передачі природного газу за січень 2015 р. від 24.02.2015 р. на суму 252 205,86 грн., за лютий 2015 р. від 28.02.2015 р. на суму 90 14427 грн., за березень 2015 р. від 31.03.2015 р. на суму 128 704,82 грн., за квітень 2015 р. від 30.04.2015 р. на суму 3 532,89 грн., за жовтень 2015 р. від 31.10.2015 р. на суму 281 995,86 грн., за листопад 2015 р. від 30.11.2015 р. на суму 355 418,28 грн. та за січень 2016 р. від 31.01.2016 р. на суму 222 293,75 грн. (а.с. 40-46).

Позивач у позові зазначив, що відповідач природний газ оплатив в повному обсязі, але з порушенням визначених п.6.1. договору строків, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача пені в розмірі 40 307,84 грн., 3% річних в розмірі 2 613,46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 31 408,78 грн. (розрахунок, а.с. 11-13).

Відповідач позовні вимоги визнає в частині стягнення пені в розмірі 4 920,81 грн. та 3% річних в розмірі 312,00 грн. і відповідно просить відмовити в позові в частині стягнення пені в розмірі 36 223,94 грн., 3% річних в розмірі 2 343,46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 31 408,74 грн. Наполягає на тому, що в даних спірних правовідносинах має місце прострочка позивача, як кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, так як позивач в порушення п. 3.4. договору повернув відповідачу примірники підписаних позивачем актів приймання-передачі газу із запізненням. Відповідач зазначив, що настання обов'язку відповідача оплатити газ ставиться в залежність від моменту повернення позивачем відповідачеві відповідно до п. 3.4. договору підписаного позивачем одного примірника акта приймання-передачі газу, оскільки відповідач є бюджетною установою і розрахунок за отриманий газ відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. № 1407 Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами проводиться на підставі платіжних доручень, за умови надання підтвердних документів, яким є акти приймання-передачі природного газу.

Проаналізувавши дані доводи сторін, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно з п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 договору визначено не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 11 договору, в редакції Додаткової угоди №10 від 31.12.2015 р., договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2015 р. і діє в частині реалізації газу до 31.01.2016 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Таким чином, виходячи з умов даного договору та вимог чинного бюджетного законодавства настання обов'язку покупця (відповідача) оплатити товар (газ) ставиться в залежність від моменту повернення йому підписаного продавцем одного примірника акта приймання-передачі газу.

Даний висновок суду ґрунтується на наступному.

Так, договором не передбачено проведення розрахунку за природний газ шляхом попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач є бюджетною установою і відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України фінансується з Державного бюджету України органом Держказначейства.

Відповідно до п. 11.3. Наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. № 1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.01.2013 р. за N 130/22662, далі Наказ №1407, органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень (додаток 32 до цього Порядку) за дорученнями розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків на рахунках для обліку відкритих асигнувань. Підтвердні документи надаються у разі потреби здійснення авансування, поетапної оплати зареєстрованих бюджетних фінансових зобов'язань. У випадках проведення розрахунків на умовах авансування розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів протягом трьох робочих днів після завершення терміну поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, визначеного договірними зобов'язаннями відповідно до законодавства, подають до органів Казначейства документи, що підтверджують отримання таких товарів, робіт та послуг.

Відповідно до Бюджетного кодексу України, Указу Президента України від 13.04.2011 р. N 460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України", наказів Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. N 1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.01.2013 р. за N 130/22662, від 02.03.2012 р. N 309 "Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 р. за N 419/20732, та від 23.08.2012 р. N 938 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.09.2012 р. за N 1569/21881, та з метою уніфікації процедур попереднього і поточного контролю при казначейському обслуговуванні розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів Наказом Державної казначейської служби України №68 від 29.04.2013 р. затверджено Методичні рекомендації щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань та оплати рахунків (далі - Методичні рекомендації), згідно яких визначено перелік підтвердних документів, які надаються розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів на стадіях реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів.

Зокрема, підтвердними документами, які надаються розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів на стадії проведення платежів по бюджетним зобовязанням з оплати природного газу є документи, що підтверджують фактичне отримання товарів, робіт та послуг за умови здійснення попередньої оплати: акт наданих послуг / виконаних робіт.

Згідно з п. 11.8. Наказу Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. N 1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами" платіжне доручення не приймається до виконання у разі, зокрема, і) неподання документів, що підтверджують отримання товарів (робіт, послуг) за договорами, згідно з умовами яких було здійснено авансування.,

Відповідно до п. 40 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, серед яких, інші випадки порушення бюджетного законодавства учасником бюджетного процесу.

Порушення відповідачем вимог пп.3 п.11.3 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 р. №1407, згідно якого у випадках проведення розрахунків на умовах авансування розпорядники бюджетних коштів та одержувачі бюджетних коштів протягом трьох робочих днів після завершення терміну поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, визначеного договірними зобов'язаннями відповідно до законодавства, подають до органів Казначейства документи, що підтверджують отримання таких товарів, робіт та послуг, що відповідно до пункту 40 статті 116 Бюджетного кодексу України, є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 117 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такі заходи впливу як зупинення операцій з бюджетними коштами - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 40 частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 120 цього Кодексу.

З метою отримання пояснень з питань, що виникли під час розгляду справи, зокрема, щодо порядку здійснення відповідачем у даній справі розрахунків за природний газ, суд, керуючись ст. 30 ГПК України, ухвалою суду від 22.11.2016 р. викликав у судове засідання представника УДК у Нововодолазькому районі Харківської області. Представник УДК у судовому засіданні та у своїх письмових поясненнях (вх. № 41045 від 01.12.2016 р., а.с. 116-117) повідомив суду про те, що організаційні взаємовідносини між органами Державної казначейської служби та розпорядниками бюджетних коштів, одержувачами бюджетних коштів в процесі обслуговування державного бюджету за видатками регламентуються Бюджетним кодексом України, Указом Президента України від 13.04.2011 р. N 460/2011 "Про Положення про Державну казначейську службу України", наказами Міністерства Фінансів України від 24.12.2012 р. №1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами", від 02.03.2012 р. N 309 "Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України". Відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, Казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету. Розпорядники бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг, відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання, приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України. Органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень, до яких додаються документи що підтверджують отримання товарів та надання послуг. Перелік підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів визначається Методичними рекомендаціями щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов'язань та оплати рахунків, затверджених наказом ДКСУ від 29.04.2013 р. № 68. Відповідно до Переліку, підставою для реєстрації бюджетних зобов'язань, бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів по КЕКВ 2274 "Оплата природного газу" є належним чином оформлені договір, рахунок (у разі здійснення попередньої оплати), акт наданих послуг/ виконаних робіт. Договором купівлі-продажу природного газу від 09.02.2015 р. № 3454/15-БО(Т)-32 не передбачено проведення розрахунку за природний газ шляхом попередньої оплати, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 р. № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", тому відповідно до переліку підтвердних документів, для реєстрації бюджетних фінансових зобов'язань та проведення платежів за природний газ у даному випадку є акт приймання-передачі газу (п.3.4. договору).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що проведення розрахунків відповідачем без надання Держказначейству акту приймання-передачі природного газу, який є підтверджувальним документом в розумінні вищезазначених приписів бюджетного законодавства, є неможливим.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що необхідною умовою для оплати відповідачем вартості поставленого природного газу є взяття відповідного бюджетного зобов'язання, що можливо тільки за наявності належним чином оформленого документа - у даному випадку акту приймання-передачі природного газу.

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обігу, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ч. 4 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до наданих відповідачем копій актів приймання-передачі природного газу, позивач повертав відповідачеві акти приймання-передачі газу з запізненням, а саме: акт від 24.02.2015 р. отримано відповідачем 03.03.2015 р., акт від 28.02.2014 р. отримано відповідачем 23.03.2015 р., акт від 31.03.2015 р. отримано відповідачем 18.05.2015 р., акт від 30.04.2015 р. отримано відповідачем 27.05.2015 р., акт від 31.10.2015 р. отримано відповідачем 25.11.2015 р., акт від 30.11.2015 р. отримано відповідачем 16.12.2015 р. та акт від 31.01.2016 р. отримано відповідачем 21.03.2016 р. (а.с. 124-131).

При цьому позивач не надав суду доказів вчасного повернення відповідачеві вказаних актів приймання-передачі природного газу.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача і вважає, що у даних спірних правовідносинах має місце прострочення позивача як кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, оскільки позивач в порушення умов п. 3.4. договору повернув відповідачеві акти приймання-передачі газу з запізненням, які у даних спірних правовідносинах є підставою для остаточних розрахунків.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або дати настання події, з якою повязано його початок.

Однак відповідач отримавши від позивача акти приймання-передачі природного газу оплатив природний газ несвоєчасно, а саме:

- акт від 24.02.2015 р. на суму 252 205,86 грн. отримано відповідачем 03.03.2015 р., строк оплати 04.03.2015 р., оплачено 05.03.2016 р., прострочка 1 день;

- акт від 28.02.2014 р. на суму 90 144,27 грн. отримано відповідачем 23.03.2015 р., строк оплати 24.03.2015 р., оплачено 25.03.2015 р., прострочка 1 день;

- акт від 31.03.2015 р. на суму 128 704,82 грн. отримано відповідачем 18.05.2015 р., строк оплати 19.05.2016 р., оплачено 21.05.2015 р., прострочка 2 дні;

- акт від 30.04.2015 р. на суму 3 532,89 грн. отримано відповідачем 27.05.2015 р., строк оплати 28.05.2015 р., оплачено 02.06.2015 р., прострочка 5 днів;

- акт від 31.10.2015 р. на суму 281 995,86 грн. отримано відповідачем 25.11.2015 р., строк оплати 26.11.2015 р., оплачено 30.11.2015 р., прострочка 3 дні;

- акт від 30.11.2015 р. на суму 355 418,28 грн. отримано відповідачем 16.12.2015 р., строк оплати 17.12.2015 р., оплачено 21.12.2015 р., прострочка 4 дні;

- акт від 31.01.2016 р. на суму 222 293,75 грн. отримано відповідачем 21.03.2016 р., строк оплати 22.03.2016 р., оплачено 24.03.2016 р., прострочка 2 дні (а.с. 125-131).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За результатами проведеного судом перерахунку, суд визнає позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 296,85 грн. В частині позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 2 316,61 грн. в позові слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 31 408,74 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01- 06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Фактично в вищезазначених розясненнях нарахування інфляційних зазначено про те, що якщо прострочення боржника менше ніж 15 днів, то інфляційні не нараховуються (постанова ВГСУ від 13.03.2013 р. у справі №21/5005/6113/2012, де суд виходив зі змісту листа ВСУ від 03.04.1997 р. №62-97р, де розраховані Мінстатом індекси інфляції застосовуються помісячно і якщо в індексованому періоді набирається не менше п'ятнадцяти днів. Аналогічно і в іншій справі, де суд зазначив, що за період з 15.12.2012 р. до 27.12.2012 р. інфляційні втрати не нараховуються (постанова ВГСУ від 10.04.2014 р. у справі №910/15873/13).

З огляду на викладене, суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 31 408,74 грн. в позові слід відмовити.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 7.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За результатами проведеного судом перерахунку, суд визнає позовні вимоги про стягнення з відповідача пені такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 4 622,98 грн. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 35 684,86 грн. в позові слід відмовити.

При цьому суд відмовляє у клопотанні відповідача (вх. № 39832 від 22.11.2016 р., а.с. 100) про зменшення розміру пені відповідно до ч. 3 ст. 83 ГПК України, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 3% річних в розмірі 296,85 грн. та пені в розмірі 4 622,98 грн. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 230 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 253, 509, 525, 526, 530, 549, 625, 627, 628, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4-3, 32-34, 36, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Навчального центру оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (63212, Харківська область, Нововодолазький район, с. Ватутіне, ) на користь Публічного акціонерного товариства НАК Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 3% річних в розмірі 296,85 грн., пеню в розмірі 4 622,98 грн. та судовий збір в розмірі 91,21 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 12.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_3