РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016Справа №914/2275/16

За первісним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут"
До Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"
Пророзірвання договору

За зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"
До Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут"
Про стягнення 161 808,50 грн.
Суддя Андреїшина І.О.

У судовому засіданні брали участь представники сторін за первісним позовом:

Від позивача за первісним позовом:Волощук П.Ю. за довіреністю від 25.10.2016 №01.2С3-186-1016
Від відповідача за зустрічним позовом: Ільницький-Рибич О.О. за довіреністю від 08.12.2015 № 2-15д

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" звернулося до суду з позовом про розірвання з 01.05.2016 договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 23.06.2015 № 48Н/15, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування".

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.09.2016 № 914/2275/16.

19.09.2016 Господарським судом Львівської області вказану справу було ухвалено передати за підсудністю до Господарського суду міста Києва в порядку ч. 1 ст. 15 та ст. 17 Господарського процесуального кодексу України. Супровідним листом від 26.09.2016 матеріали справи № 914/2275/16 скеровано до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 зазначену справу прийнято до провадження суддею Андреїшиною І.О., призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.11.2016, зобов'язано сторін надати суду певні документи.

Відповідно до ухвали від 09.11.2016 розгляд справи було відкладено на 30.11.2016 у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи зустрічної позовної заяви, про подання якої представник відповідача повідомив суд та зважаючи на неподання представником позивача документів на підтвердження своїх повноважень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2016 зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" заборгованості, пені та нарахувань за ст. 625 Цивільного кодексу України було прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом у справі № 914/2275/16.

10.11.2016 від відповідача за первісним позовом надійшов відзивна на позовну заяву.

У судовому засіданні 30.11.2016 судом здійснено перехід до розгляду спору по суті, отримано відзив на позовну заяву від відповідача за зустрічним позовом, заслухано пояснення і доводи представників сторін та оголошено перерву у засіданні до 06.12.2016 для дослідження доказів у справі.

06.12.2016 в судовому засіданні представники сторін подали суду додаткові документи по справі та підтримали свої правові позиції у спорі.

Згідно з первісним позовом та поясненнями представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 23.06.2015 № 48Н/15 має бути розірваний з 01.05.2016 у зв'язку з істотною зміною обставин через зміну законодавства.

На думку позивача за первісним позовом, надання відповідачем послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами безпосередньо покупцям природного газу, які придбавають природний газ для подальшої реалізації споживачам, є таким, що суперечить чинному законодавству України, а тому для існування договірних відносин між сторонами немає правових підстав. Подальше існування таких договірних відносин призведе до того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" оплачуватиме послуги з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами, не маючи при цьому джерела їх фінансування, оскільки споживачі Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" при оплаті послуг з постачання природного газу її не оплачують через її відсутність у складовій ціни на природний газ.

Відповідно до відзиву Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", позовні вимоги за первісним позовом заперечуються повністю, у зв'язку з хибністю тверджень позивача про істотну зміну обставин, відсутність письмових звернень про розірвання договору, невірність посилань на невідповідність законодавству діяльності підприємства з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

При цьому, 06.12.2016 представник відповідача за первісним позовом подав суду лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" від 30.11.2016 про розірвання укладених сторонами договорів з 01.01.2017.

У зустрічному позові Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" 136 024,54 грн. заборгованості з оплати послуг транспортування природного газу за договором від 23.06.2015 № 48Н/15 за період з січня по вересень 2016 року , 22 780,94 грн. пені, 1 965,75 грн. 3 % річних та 1 037,27 грн. інфляційних втрат, посилаючи на порушення відповідачем грошового обов'язку за договором.

Відповідач за зустрічним позовом вимоги про стягнення боргу, пені та нарахувань за ст. 625 Цивільного кодексу України заперечує через наявність судового спору щодо розірвання договору за яким виникла заборгованість.

Крім того, 06.12.2016 в судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" посилався на те, що транспортування природного газу за період з січня по вересень 2016 року на замовлення підприємства здійснювало Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" згідно з договором від 30.06.2015.

У судовому засіданні 06.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали документів, копії яких знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.06.2015 Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (за текстом договору - газотранспортне підприємство) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" (за текстом договору - замовник) уклали договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 48Н/15, за яким газотранспортне підприємство зобов'язалося надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу до газорозподільних станцій для забезпечення потреб населення, а замовник зобов'язався вносити плату за надані послуги в розмірі, строки та порядку, передбаченими умовами цього договору.

У п. 1.2 названого договору сторони погодили, що річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складатиме 11 300,0 тис. куб м, у тому числі по місяцях: липень - 1 650,0, серпень - 1 650,0, вересень - 1 500,0, жовтень - 1 800,0, листопад - 2 100,0, грудень - 2 600,0.

За умовами укладеного договору надання послуг відбувається з обов'язковим складанням актів наданих послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, за якими визначається їх вартість, оплата якої здійснюється шляхом 100 % попередньої плати.

В якості додатку № 1 до договору сторони оформили протокол погодження договірної ціни на надання послуг по транспортуванню природного газу на рівні 787,44 грн. за 1 тис куб м.

Строк дії договору було встановлено сторонами у розділі 11, де вказується, що договір набуває чинності з 01.07.2015, укладається на строк до 31.12.2015 та вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов.

Матеріалами справи підтверджується, що 13.01.2016 позивач за первісним позовом надіслав філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" лист від 12.01.2016 № 06-05/477, в якому, посилаючись на п. 11.1 договору від 23.06.2015 № 48Н/15, повідомив про договірні обсяги транспортування природного газу в таких обсягах: січень 2016 - 2 300,000 тис куб м, лютий 2016 - 2 165,000 тис куб м, березень 2016 - 2 005,000 тис куб м. Цей лист Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" просило вважати невід'ємною частиною договору.

Також, судом встановлено, що з квітня 2016 між сторонами мало місце ділове листування з приводу розірвання договору від 23.06.2015 № 48Н/15.

Так, 08.04.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" направило філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" супровідні листи від 31.03.2016 № 06-08/766/1 та № 06-08772/1 з примірниками додаткових угод № 1 та № 2 до договорів на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, у тому числі, договором від 23.06.2015 № 48Н/15.

У листі від 31.03.2016 № 06-08/766/1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" зверталося до свого контрагента з проханням підписати та скріпити печаткою оформлені зі свого боку додаткові угоди № 1 до укладених сторонами договорів транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, у тому числі, до договору від 23.06.2015 № 48Н/15.

За додатковою угодою № 1 від 31.03.2016 позивач за первісним позовом пропонував викласти у новій редакції п. 1.2 і п. 11.1 договору від 23.06.2015 № 48Н/15, наступним чином:

- п. 1.2. Плановий обсяг транспортування природного газу замовника з 01.07.2015 по 30.04.2016 становить 18 326,177 тис. куб м, у тому числі: липень 2015 року - 1 448,038, серпень 2015 - 1 299,122, вересень 2015 - 1 153,801, жовтень 2015 - 1 671,962, листопад 2015- 1 813,346, грудень 2015 - 2 236,305, січень 2016 - 2 437,649, лютий 2016 - 2 065,954, березень - 2 200,000, квітень 2016 - 2 000,00.;

- п. 11.1 Цей договір набуває чинності з дати підписання та поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.07.2015 та діє до 30.04.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У листі від 31.03.2016 № 06-08/772/1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" посилалося на набуття чинності Кодексом газотранспортної системи та пропонувало припинити дію договорів, підписавши додаткову угоду № 2.

За додатковою угодою № 2 від 31.03.2016 відповідачеві за первісним позовом пропонувалося вважати договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 23.06.2015 № 48Н/15 розірваним починаючи з 01.05.2016 та пропонувалося підтвердити відсутність у сторін претензій одна до одної за ним.

18.04.2016 філія Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" склало лист № 2-01-1025-2 у відповідь на звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" від 31.03.2016 № 06-08/766/1 та 06-08/772/1, в якому повідомило про відсутність підстав для припинення договірних відносин у зв'язку зі змінами у законодавстві, про відсутність підстав для розірвання договору з огляду на недотримання процедури, погодженої у п. 11.1. Надіслані проекти додаткових угод від 31.03.2016 № 1 та № 2 були повернуті без підписання.

У червні 2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" надіслало філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" лист від 15.06.2016, яким повернуло без підписання акт наданих послуг від 31.05.2016 через відсутність у Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" ліцензії на здійснення діяльності з транспортування природного газу газотранспортною системою та відсутністю методики визнання ціни таких послуг за наслідками зміни законодавства.

Також, позивач за первісним позовом склав лист від 21.06.2016, яким повторно надіслав філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" проекти додаткових угод від 31.03.2016 № 1 та № 2 до договору від 23.06.2015 № 48Н/15 та повернув акт наданих послуг № 4-Н за квітень 2016 року.

У відповідь на лист від 21.06.2016 філія Газопромислове управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" 15.07.2016 надала лист № 2-03-1668-2 від 13.07.2016, у якому відмовила у розірванні договору від 23.06.2015 № 48Н/15 та підписанні додаткових угоди до нього та просило підписати акт наданих послуг за травень 2016, а також сплатити заборгованість в сумі 111 147,42 грн.

Листом від 18.07.2016 позивач за первісним позовом повернув відповідачеві без підписання акти наданих послуг за травень і червень 2016 року, посилаючись на обставини, у зв'язку з якими він вважає за необхідне припинити договірні відносини сторін.

У вересні 2016 року позивач за первісним позовом звернувся до суду для розірвання з 01.05.2016 договору від 23.06.2015 № 48Н/15, посилаючись на недосягнення сторонами згоди щодо його розірвання, істоту зміну обставин за ст. 652 Цивільного кодексу України.

Відповідач за первісним позовом заперечує позовні вимоги про розірвання договору через недотримання позивачем процедури розірвання договору та неправильністю його посилань на істотну зміну обставин, що унеможливлює продовження договірних відносин.

Проаналізувавши правові позиції сторін, суд погоджується з запереченнями відповідача за первісним позовом та не вбачає підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Як встановлено судом, укладений сторонами договір не містить порядку його розірвання та не регламентує поведінку сторін при односторонній відмові від нього, а тому при вирішенні спору про розірвання цього договору необхідно керуватися виключно приписами діючого законодавства.

Посилаючись на істотну зміну обставин, позивач за первісним позовом зажадав припинення договірних правовідносин шляхом розірвання договору, тоді як відповідач заперечив істотну зміну обставин та відмов у підписанні додаткової угоди про розірвання з 01.05.2016.

На момент звернення позивача за первісним позовом до суду договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами є чинним, адже не менше ніж за місяць до його закінчення жодна зі сторін не заявила про його припинення.

Лист від 12.01.2016 № 06-05/477, який позивач за первісним позовом вважає погодженням строку дії договору до 31.03.2016, не може вважатися таким, адже його зміст стосувався договірних обсягів транспортування та жодним чином не стосувався строку дії договору чи інших його умов. А тому, слід вважати, що перше звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" про розірвання договору мало місце при надісланні проекту додаткової угоди від 31.03.2016 № 2 і було мотивоване істотною зміною обставин.

У первісному позові йдеться про те, що згадані у спірному договорі газопроводи відносяться до внутрішньопромислових трубопроводів, які є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу є діяльністю, пов'язаною з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

У межах спірного договору відповідач за первісним позовом не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, адже фактично надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, а тому слід вважати, що такий вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.

Однак, твердження Позивача відносно того, що переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не є відокремленим видом господарської діяльності не позбавляє права суб'єкта господарювання надавати вказані послуги, оскільки нормативно-правовими актами прямої заборони на це не встановлено. Дана послуга є похідною від основного виду діяльності та надається на договірних засадах.

Частиною 1 ст. 306 Господарського Кодексу України передбачено, що транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Господарського кодексу України обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюється Конституцією України та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - це технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об'єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об'єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

Статтею 2 названого Закону встановлено, що систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт.

Наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.09.2004 № 604 було затверджено Перелік нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат нафти, природного газу та газового конденсату під час їх видобування, підготовки до транспортування та транспортування та Порядку визначення їх розмірів, згідно з п. 2 якого під видобуванням слід розуміти технологічний процес вилучення з покладу нафти, природного газу та газового конденсату, їх підйому на денну поверхню та подавання до установок підготовки до транспортування. До транспортування, у свою чергу, відноситься технологічний процес переміщення нафти, природного газу та газового конденсату мережею промислових трубопроводів, що знаходяться на балансі суб'єкта господарювання.

Отже, внутрішньопромислові трубопроводи відповідача та діяльність, пов'язана з ними є складовою частиною трубопровідного транспорту, а не частиною процесу видобутку природного газу, як це зазначено позивачем.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про затвердження Змін до нормативів перерахування коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, відкритих в установах уповноважених банків, що надійшли від категорії споживачів "побутові споживачі та релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності)" від 14.04.2016 № 634 було виключено норматив перерахування коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, відкритих в установах уповноважених банків, що надійшли від категорій споживачів "побутові споживачі та релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності)" норматив на користь газовидобувних компаній України, а тому Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" та його філії не належать до оператора газотранспортної системи (суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) і не має правових підстав здійснювати постачання природного газу споживачам.

Суд погоджується з запереченнями відповідача за первісним позовом відносно цього посилання позивача. Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2516 затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, яким передбачено, що обов'язок розрахунку нормативу перерахування коштів та подання його на затвердження в НКРЕКП покладено саме на газопостачальні підприємства, яким, зокрема, є і позивач (п. 7, п. 8), ліцензія на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом в матеріалах справи).

Відповідно до п. 13 вищевказаного Алгоритму при розрахунку нормативів перерахування коштів застосовуються планові обсяги постачання природного газу за кожною категорією споживачів на відповідний розрахунковий період відповідно до умов укладених договорів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - згідно з умовами укладених договорів із відповідними газодобувними підприємствами.

Положеннями п. 19, 20 Алгоритму визначено, що газопостачальні підприємства при постачанні природного газу категорії "населення" та "ТКЕ - населення" у випадку використання газопостачальним підприємством промислових трубопроводів газодобувних підприємств, з якими газопостачальним підприємством укладено відповідний договір, здійснюють відповідний розрахунок нормативу перерахування коштів на поточні рахунки таких газодобувних підприємств з урахуванням визначених у договорах планових обсягів та плати за використання промислових трубопроводів за кожним газодобувним підприємством окремо.

Також необхідно зазначити, що постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.04.2016 № 643, від 17.05.2016 № 806, від 24.06.2016 № 1175, від 06.07.2016 № 1218, від 29.08.2016 № 1479 встановлено норматив перерахування коштів на поточний рахунок підприємств з транспортування природного і нафтового газу промисловими трубопроводами, зокрема для інших двох філій відповідача - ЕПУ "Полтавагазвидобування" та ЕПУ "Шебелинкагазвидобування", а також для окремих філій Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", яке також є газодобувним підприємством, що здійснює транспортування газу внутрішньопромисловими газопроводами.

Відсутність нормативу перерахування коштів для філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" у зазначених позивачем змінах до вищевказаного нормативу може свідчити про те, що позивач не подав на затвердження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розрахунку нормативу для перерахування коштів цій філії.

Згідно з п. 29 Алгоритму своєчасність укладення відповідних договорів забезпечують керівники операторів газотранспортної та/або газорозподільних систем, газопостачальних підприємств, оптового продавця природного газу, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - керівники газодобувних підприємств.

Тобто, обов'язок для керівників газодобувних підприємств укладати договори на транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами слідує з постанови від 30.09.2015 № 2516.

Мотивуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" також вказує на відсутність нормативного встановлення вартості послуг з транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Суд не вбачає у цих посиланнях достатніх підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 10, п. 11 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 (надалі - Положення) купівля-продаж природного газу між НАК "Нафтогаз України" та постачальником природного газу із спеціальними обов'язками здійснюється за регульованою оптовою ціною, розрахованою з урахуванням формули, визначеної п. 12 цього Положення, згідно з договором, який укладається на підставі примірного договору купівлі-продажу природного газу між НАК "Нафтогаз України" та постачальником природного газу із спеціальними обов'язками, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Постачальники природного газу до 01.04.2017, що закуповують природний газ у НАК "Нафтогаз України" відповідно до п.п. 9 і 10 цього Положення зобов'язані постачати такий природний газ виключно побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) за ціною, що не може перевищувати граничних роздрібних цін на природний газ.

Умови договору від 23.06.2015 № 48Н/15 не передбачають купівлі-продажу природного газу, а тому відповідач за первісним позовом не може впливати на ціну та її калькуляцію, яку встановлює НАК "Нафтогаз України" для постачальників природного газу кінцевим споживачам. Відповідач у межах спірних правовідносин здійснює господарську діяльність - надає послуги з транспортування (переміщення) природного газу, власником/продавцем якого не є.

Послуги по транспортуванню (переміщенню) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, що надаються позивачеві відповідачем регулюється на договірних засадах, які узгоджені сторонами у протоколі погодження договірної ціни. Отже, оплата таких послуг може здійснюватися замовником як за рахунок власного прибутку, так і внаслідок застосування максимальної торгової націнки постачальника природного газу із спеціальними обов'язками, передбаченої п. 12 Положення.

Вказуючи на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, як на підставу для задоволення позовних вимог, позивач посилається на те, що 01.10.2015 набув чинності Закону України "Про ринок природного газу", а а 27.11.2015 Кодексу газотранспортної системи.

Статтею 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ збут" посилається на ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", де наведені визначення термінів "транспортування природного газу" та "газотранспортна система".

Відповідно до вказаних понять, транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу; газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об'єктами і спорудами, пов'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Переміщення природного газу за умовами укладеного договору здійснюється внутрішньопромисловими трубопроводами, які не є частиною магістрального трубопроводу, а отже і не являються частиною газотранспортної системи.

Положення Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" послуг із транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, і також не зачіпають відповідні правовідносини відповідача за первісним позовом з газопостачальними підприємствами. Вищезгадані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив'язкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, спірний договір транспортування (переміщення) природного газу передбачає надання послу поза газотранспортною системою - шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Як наслідок, положення Закону України "Про ринок природного газу" в частині транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами не поширюються на правовідносини, які склалися між сторонами у спорі, а тому до цих правовідносин підлягають застосуванню положення п. 1 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, де закріплено принцип свободи договору і вказується, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати його зміст на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Також, вірним є зауваження позивача за первісним позовом відносно того, що відповідач не є оператором газотранспортної системи в розумінні положень Кодексу газотранспортної системи, оскільки, в рамках спірного договору, не здійснює свою господарську діяльність із залученням магістральних газопроводів, які є обов'язковою складовою газотранспортної системи.

Крім того, суд враховує, що Закон України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 був опублікований 07.05.2015 та набув чинності 08.05.2015 (з дня, наступного за днем його опублікування), тобто за півтора місяці до укладення спірного договору. Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493, набрав чинності 27.11.2015. Звертаючись до дати набуття чинності цими нормативними актами позивач за первісним позовом вбачає у них підставу для істотної зміни обставин, якими керувалися сторони договору, підписуючи, при цьому, без зауважень, акти наданих послуг листопад і грудень 2015 року, січні-квітні 2016 та оплачуючи послуги відповідача за цей період.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за обов'язкової наявності такої умови як порушення співвідношення майнових інтересів сторін і позбавлення заінтересованої сторони того, на що вона розраховувала при укладенні поговору під час його виконання.

Зважаючи на описані вище обставини і мотивування, суд не вбачає порушень майнових інтересів сторін з огляду на зміни в законодавстві, на які постилається позивач. До того ж, наслідком розірвання спірного договору для відповідача стане неотримання грошових коштів за послуги, що надавалися позивачеві у травні-вересні 2016, тобто застосування до спірних правовідносин приписів про порушення співвідношення майнових інтересів сторін є неможливим.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд, поряд з викладеним вище, враховує наступне.

06.12.2016 в судовому засіданні представник позивача за первісним позовом надав суду для залучення до матеріалів справи договір на купівлю-продаж природного газу від 30.06.2015 № 1-729-Н, укладений з Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вказуючи що послуга з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, яка обумовлена у спірному договорі Газопромисловим управлінням "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" Товариству з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" не надається, оскільки транспортування природного газу до газорозподільних станцій охоплюється предметом договору купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015 № 1-729-Н.

Відповідно до п. 2.1 договору від 23.06.2015 № 48Н/15 підставою для транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами є підтвердження в установленому порядку оператором Єдиної газотранспортної системи України відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності у замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби (підтверджені обсяги).

Посилаючись на те, що відповідач фактично не здійснював переміщення природного газу у зв'язку з тим, що таке переміщення відбувалося внаслідок дії договору купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015 № 1-729-Н, Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" не подає доказів того, що прилади обліку Газопромислового управління "Львівгазвидобування" Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" не зафіксували проходження природного газу, доступ до яких для позивача є можливим в силу дії п. 4.2 спірного договору (газотранспортне підприємство на підставі письмового запиту замовника, а у разі, коди замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до внутрішньопромислового трубопроводу) допускає його уповноважених представників до зчитувань показників приладів обліку газу на газорозподільних станціях, але не частіше одного разу на тиждень).

Крім того, суд відхиляє посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" на договір купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015 № 1-729-Н, як на підставу для задоволення первісного позову та підставу для відмови у зустрічному у зв'язку з тим, що угода позивача з Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є договором купівлі-продажу, на відміну від спірного договору, який є домовленістю про надання послуг. До того ж, договір купівлі-продажу був укладений на період з 01.07.2015 по 31.12.2015 і строк його дії в частині реалізації газу обмежувався 31.12.2015 і доказів його продовження суду подано не було.

Матеріалами справи підтверджується, що 01.12.2016 позивач за первісним позовом звернувся до відповідача з листом від 30.11.2016 № IF204-ЛВ-3584-1116 про розірвання договору від 23.06.2015 № 48Н/15 з 01.01.2017.

Зважаючи на все викладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" судом відхиляється.

Натомість, позовні вимоги за зустрічним позовом видаються правомірними і доведеними, зважаючи на таке.

З аналізу договору від 23.06.2015 № 48Н/15 слідує, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, що підпадають під правове регулювання як загальних положень Цивільного та Господарського кодексів України про зобов'язання, так і під спеціальних норм про договір з надання послуг.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вказувалося вище, облік та оплата послуг, що надаються за договором замовнику газотранспортним підприємством пов'язується з оформленням актів наданих послуг, які газотранспортне підприємство до 15-го числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику у двох примірниках, попередньо підписавши та скріпивши їх власною печаткою (п. 3.2).

Замовник протягом 3-х робочих днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою або ж надати у письмовій формі мотивовану відмову від його підписання. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства (п. 3.3).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п. 3.4).

За одиницю виміру кількості газу при його обліку приймається кубічний метр, приведений до стандартних умов: (t) = 20 градусів Цельсія, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325кПа).

Кількість про транспортованого газотранспортним підприємством газу замовника до мережі газорозподільного підприємства визначається вузлами обліку газу, які встановлені на газорозподільній станції (п. 4.2).

Розрахунки за послуги транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами здійснюються за протоколом погодження договірної ціни, що становить собою додаток № 1 до договору (п. 5.1).

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг визначається на підставі акта наданих послуг (п. 5.4).

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 % попередньої плати за десять днів до початку місяця, в якому здійснюватиметься транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої плати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 5.5).

Спір у справі за зустрічним позовом виник у зв'язку з неналежним виконання відповідачем обов'язку з оплати прийнятих послуг, що надавалися позивачем за договором від 23.06.2015 № 48Н/15. Так, позивач за зустрічним позовом вказує, що неоплаченими відповідачем є послуги, вартістю 136 024,54 грн., отримання яких підтверджується актами наданих послуг за січень-вересень 2016 року.

Із зустрічного позову, приєднаного до нього розрахунку і додаткових документів та пояснень представника Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" слідує, що відповідач не дотримався обов'язків щодо строків та повноти оплати за послуги, отримані у січні та лютому 2016 року, а з березня 2016 року перестав вносити кошти взагалі. Крім того, позивач вказує на те, що акти наданих послуг за травень - вересень 2016 року відповідач не оформив належним чином, як те передбачено договором, посилаючись на нікчемність договору.

До матеріалів справи не було приєднано документів, з які б дозволити встановити як і коли позивач передав відповідачеві кожен з актів за спірний період, проте, факт їх отримання в установлений договором строк відповідачем не заперечується. А крім того, з наявного у справі листування сторін слідує, що такі акти газотранспортним підприємством надавалися своєчасно, оскільки їх повернення без належного оформлення і письмові відмови у підписанні через нікчемність договору переважно в двадцятих числах місяців, що слідували за звітним, тобто з врахуванням 15-ти денного строку для направлення актів замовнику та їх повернення газотранспортному підприємству.

Заперечуючи позовні вимоги за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" відхиляє їх лише з мотивів того, що між сторонами існує невирішений спір про розірвання договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 23.06.2015 № 48Н/15, що з серпня 2016 року переданий на вирішення суду і з вересня 2016 перебуває в провадженні суду.

Зважаючи на те, що позовні вимоги про розірвання названого договору з 01.05.2016 судом відхилено з мотивів, наведених вище, як безпідставні, слід вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" порушило грошові зобов'язання за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 23.06.2015 № 48Н/15.

Відповідно до документів, приєднаних до позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", у період з липня 2015 року по вересень 2016 року відповідачеві було надано послуг на загальну суму 370 203,59 грн. (65 509,24 грн. по акту від 31.07.2015, 58 772,28 грн. по акту від 31.08.2015, 52 197,96 грн. по акту від 30.09.2015, 9 028,60 грн. по акту від 31.10.2015, 9 792,07 грн. по акту від 30.11.2015, 12 076,04 грн. по акту від 31.12.2015, 38 904,88 грн. по акту від 31.01.2016, 32 972,63 грн. по акту від 29.02.2016, 34 114,80 грн. по акту від 31.03.2016, 12 6010,00 грн. по акту від 30.04.2016, 10 804,87 грн. по акту від 31.05.2016, 8 504,29 грн. по акту від 30.06.2016, 8 683,33 грн. по акту від 31.07.2016, 8 806,98 грн. по акту від 31.08.2016 та 7 425,62 грн. по акту від 30.09.2016), за які останній розрахувався частково, сплативши 234 179,05 грн., а тому його борг складає 136 024,54 грн.

У ч. 2 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 503 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Як встановлено судом, послуги за січень 2016 року вартістю 38 904,88 грн. відповідач оплатив з прострочення і частково, заборгувавши 12 102,02 грн., послуги за лютий (32 972,63 грн.), березень (34 114,80 грн.), квітень (12 610,00 грн.), травень (10 804,87 грн.), червень (8 504,29 грн.), липень (8 683,33 грн.), серпень (8 806,98 грн.), вересень (7 425,62 грн.) 2016 року залишилися неоплаченими, у зв'язку з чим, позовні вимоги за зустрічним позовом в частині стягнення основного боргу задовольняються судом повністю.

Крім суми основного боргу, позивач за зустрічним позовом просив стягнути з відповідача 22 780,94 грн. пені, 1 965,75 грн. 3 % річних та 1 037,27 грн. інфляційних нарахувань за час прострочення, починаючи з 21.02.2016.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення у разі затримки оплати замовником послуг газотранспортного підприємства сторони у погодили у п. 7.2 договору.

Зважаючи на доведеність факту прострочення відповідача у правовідносинах з позивачем за зустрічним позовом за договором про надання послуг, з огляду на умови даного договору та враховуючи дію наведених приписів законодавства, заявлені вимоги видаються правомірними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню відповідно до розрахунку позивача, що перевірений судом та приймається як належний і арифметично вірний.

Враховуючи викладене, зустрічний позов задовольняється повністю, а судові витрати у справі покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут".

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. У первісному позові відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (76010, м. Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 20, ідентифікаційний код 39595350) на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775) 136 024 (сто тридцять шість тисяч двадцять чотири) грн. 54 коп. боргу, 22 780 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят) грн. 94 коп. пені, 1 965 (одну тисячу дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 75 коп. 3 % річних, 1 037 (одну тисячу тридцять сім) грн. 27 коп. інфляційних втрат та 2 427 (дві тисячі чотириста двадцять сім) грн. 13 коп. судового збору.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 12.12.2016.

Суддя І.О. Андреїшина