ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 року Справа № Б15/365-08

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Паруснікова Ю.Б., Євстигнеєва О.С.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.,

за участю сторін:

від скаржника: ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_1 від 20.02.2004 р.,

ліквідатор: Левченко В.В. посвідчення №100 від 01.02.2013 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016 р. у справі

за заявою відкритого акціонерного товариства "Завод "Дніпропрес", м.Дніпро

до відкритого акціонерного товариства "Завод "Дніпропрес", м.Дніпро

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016 р. у даній справі (суддя Камша Н.М.) скаргу ОСОБА_1 від 05.10.2016р. на дії ліквідатора відкритого акціонерного товариства "Завод "Дніпропрес" Левченко В.В. відхилено.

Згадана ухвала мотивована посиланням на те, що вимоги скаржника на загальну суму 92 980,99 грн. віднесені до другої черги задоволення, а тому погашення цих вимог має відбуватись лише в другу чергу. Господарський суд не має повноважень згідно із законодавством про банкрутство виокремлювати кредиторів однієї черги для першочергового задоволення їх вимог, тому вимоги скаржника не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким зобов'язати ліквідатора Левченко В.В. провести повний розрахунок із заробітної плати з ОСОБА_1 у зв'язку зі звільненням за період з 09.06.2011 р. по 04.02.2016 р.

Скаржник вважає, що господарським судом помилково застосовано до спірних правовідносин ст.28 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки провадження у справі про банкрутство порушено 30.12.2008 р., а 12.07.2011 р. боржника визнано банкрутом. Його поновлено на роботі (визнано працівником підприємства) з 09.06.2011 р. по 26.02.2016 р.

Скаржник зазначає, що він є поточним кредитором по заробітній платі, оскільки його вимоги виникли вже в період керівництва підприємством ліквідатором.

На думку скаржника, своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (ч.6 ст.24 Закону України "Про оплату праці"). Згідно ст.15 Закону України "Про оплату праці" та ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється у першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Жодна стаття Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не забороняє ліквідатору виплачувати поточну заробітну платню, більш того, зобов'язує його робити це.

У відзиві на апеляційну скаргу, ліквідатор просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу господарського суду залишити без змін.

Ліквідатор вважає, що ОСОБА_1 було звільнено з роботи у відповідності до вимог чинного законодавства та проведено з ним розрахунок при звільненні.

В судове засідання з'явилися ліквідатор та скаржник, інші учасники провадження у справі не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що неявка інших учасників провадження у справі не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Згідно зі ст.4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" .

Пунктом 11 Розділу X Прикінцеві та Перехідні положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції №4212-VI від 22.12.2011 р.) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, до спірних правовідносин необхідно застосовувати приписи Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 р., який набрав чинності 19.01.2013 р., з огляду на те, що ліквідаційну процедуру щодо боржника у даній справі введено постановою господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2011 р.

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду зі скаргою, в якій просив зобов'язати ліквідатора відкритого акціонерного товариства "Завод "Дніпропрес" Левченко В.В. провести повний розрахунок при звільненні, згідно до законодавства України про працю в частині звільнення працівника, а саме ОСОБА_1

Свої вимоги скаржник обґрунтував положеннями ст. 43 Конституції України, ст. 116 КЗпП України, ст. ст. 15, 24 Закону України "Про оплату праці".

Крім того, скаржник посилається на постанову пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство", зокрема, на положення про нерозповсюдження дії мораторію на задоволення вимог кредиторів на виплату заробітної плати та можливість заявлення грошових вимог кредиторами по заробітній платі в будь - який період провадження у справі про банкрутство.

Вирішуючи питання про наявність або відсутні підстав для задоволення зазначеної скарги, колегія суддів враховує таке.

Згідно з ч.4 ст. 24 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд в ліквідаційній процедурі розглядає скарги на дії ліквідатора.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2011р. боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2012р. визнано, зокрема, грошові вимоги ОСОБА_1 до банкрута на суму 22 204, 42 грн. - 1 черга задоволення, 500 грн. - 4 черга задоволення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.12.2012р. ухвалу господарського суду від 10.07.2012 р. змінено та віднесено вимоги ОСОБА_1 на суму 22 204, 42 грн. до 2 - ої черги задоволення.

Ухвалою господарського суду від 23.03.2015 р. частково задоволено скаргу ОСОБА_1, зобов'язано ліквідатора банкрута Барановського О.М. виконати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2012р. у справі №2/401/1094/12, поновити ОСОБА_1 на роботі та звільнити його з роботи у порядку, передбаченому чинним законодавством. Крім того, визнано грошові вимоги гр. ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства "Завод "Дніпропрес" на суму 70 776, 57 грн. з віднесенням їх до 2-ої черги задоволення.

Відповідно до наказу ліквідатора банкрута від 05.02.2016 р. скасовано наказ від 08.06.2011 р. за № 181-к про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останнього на попередній роботі на посаді токаря - розточувальника 5 - го розряду з 09.06.2011 р.

Згідно наказу від 26.02.2016 р. №8-к/2016 ОСОБА_1 звільнено з роботи 26.02.2016р. на підставі п.1. ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією підприємства з проведенням остаточного розрахунку та виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку і компенсацію за невикористану відпустку за 111 календарних днів (за період з 08 червня 2011 р. по дату звільнення) в день звільнення.

Відповідно до довідки - розрахунку платіжними дорученнями від 26.02.2016р. № 291, від 29.02.2016р. № 300, від 03.03.2016р. № 309, від 18.03.2016р. № 321 виплачено ОСОБА_1: заробітну плату за лютий 2016р. - 2 297, 34 грн. з податками; вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати - 3 015, 26 грн. з податками; компенсація за невикористану відпустку за 130 календарних днів (за період з 08.06.2011 р. по 26.02.2016 р.) - 19 598, 80 грн. з податками. Всього - 24 911, 40 грн., тому числі податки - 4 857, 72 грн.

Фактично ОСОБА_1 отримано 20 053,68 грн., що не заперечується скаржником.

Водночас, ОСОБА_1 наполягав на виплаті йому заборгованості по заробітній платі в повному обсязі згідно з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.12.2012 р. у сумі 22 204,42 грн. та з ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2015 р. на суму 70 776,57 грн. окремо, першочергово у випадку задоволення вимог кредиторів другої черги.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу - в день звільнення.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство" роз'яснено, що вимоги кредиторів щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника випливають із трудових правовідносин сторін. Кредиторами за цим видом вимог є особи, з якими боржник уклав трудовий договір, а підставою для цих вимог є порушення працедавцем своїх зобов'язань за трудовим договором щодо оплати праці. Згідно зі статтею 28 Закону України від 24 березня 1995 р. N 108/95-ВР "Про оплату праці" у разі банкрутства підприємства зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану в період, що передував банкрутству, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З урахуванням приписів ст.25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до повноважень ліквідатора входить реалізація майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Статтею 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею. Вимоги кредиторів по заробітній платі включаються до першої та другої черги задоволення вимог кредиторів. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.

Вимоги скаржника на загальну суму 92 980,99 грн. віднесені до другої черги задоволення, тому погашення цих вимог має відбуватись лише в другу чергу, а в разі недостатності коштів для повного погашення вимог кредиторів цієї черги, погашення має відбутись всім кредиторам другої черги пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.

Матеріали справи не містять, а ОСОБА_1 не надано доказів порушення ліквідатором вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який є спеціальним та має пріоритет перед іншими законодавчими актами України.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1

Враховуючи викладене, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, колегією суддів не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105,106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016 р. у справі №Б15/365-08 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді Ю.Б.Парусніков

О.С.Євстигнеєв