ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"12" грудня 2016 р.Справа № 921/773/16-г/5
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Суддя Андрушків Г.З.,

Публічне акціонерне товариство "ФІДОБАНК" звернулося у господарський суд Тернопільської області із позовною заявою №2-0-0-1/18-ПВ-ЗРД від 10.11.2016р. до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1, про стягнення 27942 грн. 07 коп.

Суддя, розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, встановив, що:

- 1) до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

П. 1 п. 2. ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено розмір судового збору, що підлягає до сплати заявником при поданні до господарського суду позовної заяви із вимогами майнового характеру. Зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378 грн).

П. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Проте, заявником при подання даної позовної заяви, вказаної норми закону не виконано, доказів сплати судового збору не надано.

Однак, заявник (Публічне акціонерне товариство "ФІДОБАНК") у позовній заяві просить відстрочити сплату судового збору за подання позовної заяви до прийняття рішення у справі. Дана заява мотивована неплатоспроможністю заявника.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

В розділі 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013р., зі змінами і доповненнями, зазначено, що у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати таке. Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

В пункті 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 р. №01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" зазначено, що за змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

Тобто, обов'язковою умовою для відстрочення судом сплати судового збору є наявність обґрунтованих обставин, що свідчать про неможливість його сплати. При цьому, обов'язок по доведенню наявності таких обставин покладається на заявника.

В обґрунтування заяви про відстрочення сплати судового збору заявник посилається на те, що, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2016 р. №1265 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ФІДОБАНК", та станом на момент подання даної позовної заяви позивач не може оплатити судовий збір за подання позовної заяви.

При цьому, слід звернути увагу заявника на те, що в силу приписів чинного законодавства, господарському суду надано лише право, а не покладено обов'язок у будь-якому випадку задовольнити клопотання учасників судового процесу про відстрочення, розстрочення або звільнення їх від сплати судового збору. Тобто, вказана норма є суб'єктивною та застосовується лише у випадку, коли заявник надасть суду дійсно переконливі докази скрутного матеріального становища, яке перешкоджає йому вчинити необхідні дії по сплаті судового збору.

Відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VI від 23.02.2012 р., Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватись Фондом виключно для: виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам за вкладами відповідно до цього Закону; покриття витрат, пов'язаних з виконанням покладених на Фонд функцій та повноважень. На майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

А відтак, посилання останнього на неплатоспроможність, у зв'язку із перебуванням в процедурі ліквідації, не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ на підтвердження наявності виключних обставин, які б могли бути підставою для відстрочення сплати судового збору.

При таких обставинах, приймаючи до уваги те, що заявником не надано належного обґрунтування його майнового стану із долученням підтверджуючих документів станом на дату звернення до суду, клопотання про відстрочення сплати судового збору суд вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Судом враховано, що аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України, зокрема, у своїх Постановах № Б-24/163-09 від 10.11.2015 р., №910/13071/15 від 19.11.2015 р., № 922/2622/15 від09.052.2016 р. тощо.

2) до позовної заяви не додано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів (відповідно до ч.1ст.56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення, п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, а відповідно до п. п. 27 п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року, підтвердженням надання послуг поштового зв'язку є документ (розрахунковий документ) встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг " форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція, тощо), так, позивачем у п. 8 переліку додатків до позовної заяви №2-0-0-1/18-ПВ-ЗРД від 10.11.2016р. вказано, зокрема, копія квитанції, як доказ направлення позовної заяви і долучених до неї документів відповідачу, однак, при поступленні позовної заяви №2-0-0-1/18-ПВ-ЗРД від 10.11.2016р. (вх. №849 від 09.12.2016 р.) виявлено відсутність документа, вказаного у додатку, а саме - копії поштової квитанції, про що складено акт від 09.12.2016р. (долучено до матеріалів ), таким чином долучений до позовної заяви лише опис вкладення до цінного листа без відповідного розрахункового документа (касового чеку, розрахункової квитанції), не може бути належним доказом відправлення відповідачу позовної заяви та доданих до неї документів.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 54, 57, 63 п.4, п. 6, 86 Господарського процесуального кодексу України, суддя, -

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву №2-0-0-1/18-ПВ-ЗРД від 10.11.2016р. та додані до неї документи, всього на 24 (двадцяти чотирьох ) арк. ( в тому числі поштовий конверт) - повернути Публічному акціонерному товариству "ФІДОБАНК", місцезнаходження : вул. Велика Васильківська, 10, м. Київ, 01601, адреса для листування: вул..Газова, 36/1, м. Львів, 79058, без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Суддя Г.З. Андрушків