РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2016Справа №910/20742/16

За позовомДержавного підприємства «Радивилівський комбінат хлібопродуктів»
доАграрного фонду
простягнення 317306 грн. 30 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Цибульський П.П. - представник за довіреністю б/н від 26.10.2016;

від відповідача: Підтинна О.І. - представник за довіреністю № 57 від 04.01.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.11.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» з вимогами до Аграрного фонду про стягнення 317306 грн. 30 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору складського зберігання зерна № 248/11 від 04.06.2011 не сплатив позивачу грошові кошти за надані послуги із складського зберігання зерна за період з грудня 2012 року по жовтень 2016 року, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 317306 грн. 30 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2016 порушено провадження у справі № 910/20742/16 та справу призначено до розгляду на 02.12.2016.

У судовому засіданні 02.12.2016 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечив щодо наявності заборгованості перед позивачем за Договором складського зберігання зерна № 248/11 від 04.06.2011 станом на 01.12.2016, однак, зазначив, що не може здійснити сплату заборгованості у добровільному порядку, оскільки існують неоднозначні трактування норм Бюджетного кодексу України та Закону України «Про здійснення державних закупівель», який діяв на момент надання послуг, різними державними органами, через які безпосередньо здійснюються платежі, що спричинило складнощі щодо проведення платежів з контрагентами Аграрного фонду за договорами, укладеними до 2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 09.12.2016.

08.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по справі, в яких відповідач зазначив, що акти наданих послуг за спірний період були передані позивачем особисто представнику регіонального відділення Аграрного фонду без отримання розписок, відміток, супровідних листів; отримані примірники актів наданих послуг зберігаються в Аграрному фонді.

Представник позивача у судовому засіданні 09.12.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.12.2016 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову не заперечив.

У судовому засіданні 09.12.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

04.06.2011 між Державним підприємством «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» (зерновий склад) та Аграрним фондом (поклажодавець) укладено Договір складського зберігання зерна № 248/11, відповідно до умов якого поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, ячменю, кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим Договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством.

Відповідно до п. 3.1.5 Договору, зерновий склад зобов'язаний видати складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття його на зберігання. У разі видачі простого або подвійного складського свідоцтва зерновий склад здійснює страхування зерна від ризиків випадкової загибелі, знищення, нестачі, пошкодження та втрат за дорученням і за рахунок коштів поклажодавця.

Згідно з п. 3.1.6 Договору, зерновий склад зобов'язується зберігати зерно протягом строку, визначеного в Договорі.

Відповідно до п. 3.3.2 Договору, поклажодавець зобов'язаний відшкодувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку, визначеному підпунктом 3.1.4 цього Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору, розрахунки відшкодування витрат, по зберіганню проводяться в грошовій формі з урахуванням податку на додану вартість. Відшкодування витрат по зберіганню складу здійснюється поклажодавцем за рахунок бюджетних коштів.

Відповідно до п. 4.4 Договору, поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

Відповідно до п. 7.1 Договору, строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно, придбане за кошти державного бюджету, до пред'явлення поклажодавцем вимоги про його повернення (п. 7.3 Договору).

Відповідно до п. 8.1 Договору він набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками і дії до 31.12.2011, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі. Дія цього договору розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.03.2011.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочини за своєю правовою природою є договором складського зберігання.

У відповідності до частини 3 та 4 статті 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статтею 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 961 Цивільного кодексу України, товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Судом встановлено, що Державне підприємство «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» прийняло на зберігання від Аграрного фонду зерно, а саме пшеницю м'яку 3 класу, 2012 року збирання врожаю, вагою 390880 кг, що підтверджується складською квитанціє на зерно № 560 від 20.12.2012 (АФ№648034), посвідченням про якість зерна № 001418 від 20.12.2012, дозволами на переміщення і відвантаження зерна, наданими Аграрним фондом (з зернового складу - Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоянівнасіння» до Державного підприємства «Радивилівський комбінат хлібопродуктів»), відповідними товарно-транспортними накладними про переміщення зерна, реєстрами накладних на прийняте зерно (складені Державним підприємством «Радивилівський комбінат хлібопродуктів») № 1126 від 30.11.2012 на обсяг зерна 141420 кг, № 1125 від 29.11.2012 на обсяг зерна 35340 кг, № 1122 від 28.11.2012 на обсяг зерна 72080 кг, № 1116 від 23.11.2012 на обсяг зерна 34200 кг, № 1127 від 01.12.2012 на обсяг зерна 33920 кг, № 1120 від 27.11.2012 на обсяг зерна 73920 кг (копії яких долучено позивачем до позовної заяви).

Відповідно до п. 24 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

Згідно зі ст. 938 Цивільного кодексу України, якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Аналогічні положення викладені в п. 7.1. Договору складського зберігання зерна № 248/11 від 04.06.2011, а саме: строк зберігання зерна до пред'явлення вимоги поклажедавцем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що продовження зберігання зерна після закінчення строку, встановленого договором (до 31.12.2011), дає зберігачу право вимагати оплати за весь фактичний час зберігання.

Пунктом 4.3 Договору сторони погодили, що розмір відшкодування витрат (разом з ПДВ) за зберігання зерновим складом зерна (за 1 тонну за 30 календарних днів) становить 17,50 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що ним були надані відповідачу послуги зі зберігання зерна у період з 20.12.2012 по 30.10.2016 на загальну суму 317306 грн. 30 коп.

При цьому, позивачем до позовної заяви долучено копії актів наявності зерна, закупленого до державного інтервенційного фонду та відповідності його кількісним та якісним показникам (на актах міститься підписи представника Аграрного фонду в Рівненській області) за період з січня по червень 2016 року, з яких, зокрема, вбачається, що на зберіганні у позивача знаходиться зерно у обсязі 390880 кг.

Відповідачем не заперечувався факт перебування на зберіганні у позивача зерна, переданого за складською квитанцією № 560 від 20.12.2012 (АФ№648034), у спірний період (з 20.12.2012 по 30.10.2016).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був здійснити оплату за надані позивачем послуги зі зберігання зерна у період, заявлений позивачем, відповідно до умов Договору складського зберігання зерна № 248/11 від 04.06.2011, а саме за грудень 2012 року - грошові кошти у розмірі 2647 грн. 90 коп., за січень 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за лютий 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за березень 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за квітень 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за травень 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за червень 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за липень 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за серпень 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за вересень 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за жовтень 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за листопад 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за грудень 2013 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за січень 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за лютий 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за березень 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за квітень 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за травень 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за червень 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за липень 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за серпень 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за вересень 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за жовтень 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за листопад 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за грудень 2014 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за січень 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за лютий 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за березень 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за квітень 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за травень 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за червень 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за липень 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за серпень 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за вересень 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за жовтень 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за листопад 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за грудень 2015 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за січень 2016 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за лютий 2016 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за березень 2016 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за квітень 2016 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за травень 2016 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за червень 2016 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за липень 2016 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за серпень 2016 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за вересень 2016 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., за жовтень 2016 року - грошові кошти у розмірі 6840 грн. 40 коп., що разом становить 317306 грн. 30 коп.

При цьому, суд зазначає, що умова п. 4.4 Договору щодо оплати на підставі актів наданих послуг не встановлює строку виконання відповідачем свого обов'язку з оплати за надані позивачем послуги зі зберігання зерна, оскільки не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна.

З огляду на те, що умовами Договору складського зберігання зерна № 248/11 від 04.06.2011 сторони не визначили строки оплати відповідачем наданих позивачем послуг зі зберігання, суд дійшов висновку щодо необхідності застосування положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України з метою визначення строку виконання відповідачем обов'язку з оплати наданих позивачем послуг зі зберігання.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Оскільки перелік форм пред'явлення кредитором вимоги про сплату заборгованості не є вичерпним, суд дійшов висновку, що вимога кредитора про сплату заборгованості може бути оформлена, зокрема, у вигляді надісланого акту виконаних робіт (наданих послуг) або претензії про сплату заборгованості.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію претензії вих. № 322/05-16 від 22.06.2016, адресовану відповідачу, про сплату заборгованості за Договором складського зберігання зерна № 248/11 від 04.06.2011 у розмірі 283104 грн. 30 коп. (за період з грудня 2012 року по травень 2016 року) та докази її отримання відповідачем - копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 234 з відміткою відповідача про отримання вказаної претензії 29.06.2016.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копію супровідного листа № 353/05-16 від 22.07.2016 про направлення відповідачу актів надання послуг за Договором складського зберігання зерна № 248/11 від 04.06.2011 за період з грудня 2012 року по червень 2016 року та докази їх отримання відповідачем - копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 302 з відміткою відповідача про отримання 26.07.2016.

Також, позивачем долучено до позовної заяви копію претензії вих. № 419/05-16 від 14.09.2016, адресовану відповідачу, про сплату заборгованості за Договором складського зберігання зерна № 248/11 від 04.06.2011 у розмірі 303625 грн. 50 коп. (за період з грудня 2012 року по серпень 2016 року) та докази її отримання відповідачем - копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 892 з відміткою відповідача про отримання вказаної претензії 20.09.2016.

09.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва позивачем долучено акти виконаних робіт за Договором складського зберігання зерна № 248/11 від 04.06.2011 за вересень - жовтень 2016 року.

Вказані акти не підписані відповідачем. Водночас, суд зазначає, що складання акту виконаних робіт (наданих послуг) не є підставою для виникнення між сторонами зобов'язальних правовідносин у даному випадку, оскільки правовідносини виникають саме з договору між сторонами про надання послуг зі зберігання та з факту надання послуг зі зберігання, що підтверджується вищевказаними складською квитанцією на зерно № 560 від 20.12.2012 (АФ№648034), посвідченням про якість зерна № 001418 від 20.12.2012, дозволами на переміщення і відвантаження зерна, наданими Аграрним фондом (з зернового складу - Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоянівнасіння» до Державного підприємства «Радивилівський комбінат хлібопродуктів»), відповідними товарно-транспортними накладними про переміщення зерна, реєстрами накладних на прийняте зерно (складені Державним підприємством «Радивилівський комбінат хлібопродуктів») № 1126 від 30.11.2012 на обсяг зерна 141420 кг, № 1125 від 29.11.2012 на обсяг зерна 35340 кг, № 1122 від 28.11.2012 на обсяг зерна 72080 кг, № 1116 від 23.11.2012 на обсяг зерна 34200 кг, № 1127 від 01.12.2012 на обсяг зерна 33920 кг, № 1120 від 27.11.2012 на обсяг зерна 73920 кг (копії яких долучено позивачем до позовної заяви) та актами наявності зерна, закупленого до державного інтервенційного фонду та відповідності його кількісним та якісним показникам (на актах міститься підписи представника Аграрного фонду в Рівненській області) за період з січня по червень 2016 року.

Крім того, факт зберігання зерна позивачем у зазначеному ним обсязі у період з грудня 2012 року по жовтень 2016 року відповідачем не заперечувався.

Тобто, обов'язок відповідача як поклажодавця оплатити позивачу як зерновому складу послуги зі зберігання зерна виникає саме з факту надання таких послуг, та не залежить від складання акту виконаних робіт, який по суті є документом, який фіксує господарську операцію відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, 08.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по справі, в яких відповідач зазначив, що акти наданих послуг за спірний період були передані позивачем особисто представнику регіонального відділення Аграрного фонду без отримання розписок, відміток, супровідних листів; отримані примірники актів наданих послуг зберігаються в Аграрному фонді.

Разом із вказаними письмовими поясненнями відповідачем було долучено до матеріалів справи акти виконаних робіт за вересень 2016 року та за жовтень 2016 року, надані позивачем.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем обов'язку з оплати за надані позивачем послуги зі зберігання зерна у період з грудня 2012 року по жовтень 2016 року за Договором складського зберігання зерна № 248/11 від 04.06.2011 у розмірі 317306 грн. 30 коп. є таким, що настав.

При цьому, що стосується тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що відповідач не може здійснити сплату заборгованості у добровільному порядку, оскільки існують неоднозначні трактування норм Бюджетного кодексу України та Закону України «Про здійснення державних закупівель», який діяв на момент надання послуг, різними державними органами, через які безпосередньо здійснюються платежі, суд зазначає, що вказані відповідачем обставини не є підставами для звільнення відповідача від здійснення оплати за надані позивачем послуги зі зберігання зерна.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Аграрного фонду у розмірі 317306 грн. 30 коп. за надані позивачем послуги зі зберігання зерна у період з грудня 2012 року по жовтень 2016 року підтверджуються наявними матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 317306 грн. 30 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» до Аграрного фонду про стягнення 317306 грн. 30 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, буд. 1; ідентифікаційний код: 33642855) на користь Державного підприємства «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» (35500, Рівненська обл., Радивилівський р-н, м. Радивилів, вул. Волковенка, буд. 11; ідентифікаційний код: 00955791) грошові кошти у розмірі 317306 (триста сімнадцять тисяч триста шість) грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 4759 (чотири тисячі сімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 59 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.12.2016

Суддя І.М. Отрош