ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа № 914/1906/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я. О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність в матеріалах справи);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", вих №14083/6 від 13.10.2016

на рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2016 (суддя Трускавецький В.П.)

у справі № 914/1906/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут", м. Львів

про стягнення 2 521 228, 00 грн (з яких 1 885 701, 16 грн основний борг, 292 147, 42 грн пеня, 314 891, 45 грн 7 процентів штрафу, 20 485, 51 грн 3 проценти річних та 8 002, 47 грн інфляційні втрати).

У липні 2016 року ПАТ "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ "Львівгаз Збут"про стягнення 2 521 228, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору №/Н029 від 01.07.2015 не виконав своєчасно обовязку з оплати вартості послуг з транспортування природного газу. Зокрема, за період з березня по травень 2016 року виникла заборгованості у сумі 1.885.701, 16 грн. Крім того, відповідачу нараховано 292.147,42 грн. пені, 8.002,47 грн. інфляційних втрат, 20.485,51 грн. три проценти річних, 314.891,45 грн. 7% штрафу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.09.2016 у справі № 914/1906/16 припинено провадження в частині стягнення 47 725, 32 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ПАТ "Укртрансгаз" звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2016 та просить прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права.

Зокрема зазначає, що спільне протокольне рішення жодним чином не змінює та не припиняє зобовязань сторін за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а лише свідчить про те, що відповідачу погоджено бюджетне фінансування оплати протранспортованого природного газу. Поряд з тим, вказує, що будь-яких змін до договору на транспортування природного газу сторонами внесено не було, відтак, вважає, підставними застосування до відповідача наслідків порушення зобовязання щодо оплати поставленого природного газу. Крім того, вважає помилковим висновок суду про неможливість застосування в даному випадку положень ч.2 ст.231 ГК України, оскільки зобовязання відповідача щодо оплати вартості послуг з транспортування природного газу є таким, що повязане з наданням послуг, відтак, за порушення такого зобовязання можливе застосування санкції, передбаченої ч.2 ст.231 ГК України.

В судовому засіданні представник позивача (скаржника) підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просила скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2016 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечила, просила оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Зокрема, зазначала про відсутність вини в непроведенні розрахунків, пріоритетність норм бюджетного законодавства перед умовами договору та звертала увагу суду, що станом на 02.12.2016 з розподільчого рахунку Товариства здійснено оплати, якими погашено заборгованість в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердила відсутність основної заборгованості відповідача перед позивачем.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 11.10.2016 у справі № 914/1906/16 залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.07.2015 ПАТ "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство) та ТОВ "Львівгаз Збут" (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральним трубопроводом №/Н029 від (Договір), відповідно до п. 1.1 якого газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобовязується сплатити за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Послуги по транспортуванню природного газу оформляються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (надалі акт наданих послуг, пункт 3.1 Договору). Акт наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (пункт 3.4 Договору).

На виконання умов Договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами на загальну суму 10.392.387,10 грн., що підтверджується актами наданих послуг за липень 2015 року травень 2016 року.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем заборгованість у сумі 84 179, 00 грн оплачена шляхом зарахування коштів із розподільчого рахунку. При цьому, з них 47 725, 32 грн оплачено після порушення провадження у справі.

Отже, суд припинив провадження в частині стягнення 47 725, 32 грн на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, а в задоволенні вимоги про стягнення 36 453, 68 грн відмовив за безпідставністю, оскільки вказаний предмет спору був відсутній на час порушення провадження у справі.

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Колегія суддів погоджується правомірністю припинення провадження в частині стягнення 47 725, 32 грн та відмови в задоволенні вимоги про стягнення 36 453, 68 грн.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1622/у від 24.05.2016 про організацію взаєморозрахунків (надалі Спільне протокольне рішення).

Предметом Спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (п. 1). Положенням п. 2.5 Спільного протокольного рішення сторонами погоджено, що відповідач перераховує позивачу кошти в сумі 473.934,00 грн., у тому чисті податок на додану вартість 78.989,00 грн., за квітень 2016 року, згідно з договором від 01.07.2015 №/Н029.

За змістом параграфу 4 Спільного протокольного рішення сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, НАК "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009 №55/57/43, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №342-16358 і невиконання своїх зобовязань за цим Спільним протокольним рішенням 1 відповідно до чинного законодавства України.

Крім того, матеріали справи містять Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписане та скріплене печатками Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаменту фінансів Львівської облдержадміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут", Публічного акціонерного товариства "Львівгаз", Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз". Згідно з цими рішеннями відповідач перераховує позивачу кошти в сумі 958.500,00 грн., у тому чисті податок на додану вартість 159.750,00 грн., за травень 2016 року, згідно з договором від 01.07.2015 №/Н029.

Згідно з зведеним реєстром актів звірки бюджетної заборгованості станом на 01.09.2016 обсяг субсидій з державного бюджету всього по ТзОВ "Львівгаз збут" становить 592.117.551,30 грн.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору, за змістом якого позивач взяв на себе зобов'язання надати послуги з транспортування природного газу, а відповідач взяв на себе обов'язок сплатити за надані послуги з транспортування природного газу.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач надав послуги з транспортування газу впродовж липня 2015 року травня 2016 року, а відповідач прийняв надані послуги на загальну суму 10.392.387,10 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Матеріалами справи підтверджується виконання відповідачем зобовязання із оплати вартості послуг з транспортування природного газу шляхом погашення боргу за умовами Спільних протокольних рішень.

Сторонами не заперечували в судовому засіданні вказаного факту.

Поряд з цим, позивач, керуючись умовами п.7.3. Договору та положеннями ст. 625 ЦК України, у звязку з простроченням відповідачем строків оплати вартості наданих послуг з транспортування природного газу за Договором, нарахував відповідачу пеню, в розмірі 292.147,42 грн, 8.002,47 грн. інфляційних втрат, 20.485,51 грн. три проценти річних.

Проте, судом встановлено, що Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ щодо виконання зобовязань за Договором.

Згідно з статтею 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз". Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (надалі Порядок).

Аналіз наведеного Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобовязання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Відповідно до положень статті 1 та 3 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 102 Бюджетного кодексу України). Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, надалі Порядок №256) визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати.

Фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. N 20 (пункти 2, 5 Порядку №256).

Згідно з пунктом 8 Порядку №256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу.

Суми субвенцій, не використані головним розпорядником коштів за призначенням протягом бюджетного року, перераховуються органами Державної казначейської служби до державного бюджету в останній робочий день бюджетного року (пункт 12 Порядку №256).

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Аналіз наведених норм передбачає адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Відповідно до положень частини другої статті 1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Уклавши Спільні протокольні рішення та погодивши відповідне бюджетне фінансування (згідно з зведеним реєстром актів звірки бюджетної заборгованості станом на 01.09.2016), сторони погодили проведення розрахунків за надані послуги транспортування природного газу за умовами Договору за рахунок бюджетного фінансування. Тобто, виконання зобовязань по оплаті заборгованості за надані послуги згідно з Договором повязаний з моментом перерахування територіальним органом казначейства грошових коштів з державного бюджету України.

Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закон України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, Порядок. Відтак, грошові зобов'язання між сторонами Договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного).

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підписавши спільні протокольні рішення та їх виконання сторонами, останні змінили порядок та строк проведення розрахунків за поставлений природний газ у 2016 році відповідно до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами в частині заборгованості, що становить витрати відповідача, пов'язані з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, відшкодування яких забезпечується державою та не залежить від волі чи вини підприємства ПЕК.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут" було позбавлене можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, що в свою чергу свідчить про відсутність вини останнього у простроченні платежів та виключає можливість застосування в даному випадку санкцій, передбачених п.7.3 Договору, наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, а також штрафних санкцій, передбачених ч.2 статті 231 Господарського кодексу України.

Також колегія суддів, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, погоджується з висновком про помилковість тверджень позивача щодо можливості застосування до грошових зобовязань положення абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, оскільки вказані положення можуть застосовуватись лише до негрошових зобовязань.

Враховуючи все наведене вище, беручи до уваги підписання та виконання сторонами спільних протокольних рішень, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували правомірність та підставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 29.09.2016 у справі № 914/1906/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2.Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 09.12.2016.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.