РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа № 918/248/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від стягувача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 22.04.2016р. №863

ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 22.04.2016р. №864

від боржника: ОСОБА_3 - представник за довіреністю від 17.10.2016р. №2805

від органу ДВС: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція", м.Вараш Рівненської області

на ухвалу господарського суду Рівненської області

від 10.11.16 р. у справі № 918/248/16 (суддя Горплюк А.М.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція", м.Вараш Рівненської області

до ОСОБА_4 міського комунального підприємства, м.Вараш Рівненської області

про стягнення в сумі 4 722 801,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.11.2016р. у справі №918/248/16 скаргу ОСОБА_4 міського комунального підприємства на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та постанову про арешту коштів боржника від 29.08.2016р. - задоволено.

Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо накладення арешту на кошти боржника постановою від 29.08.2016р. в частині виконання наказу господарського суду Рівненської області по справі №918/248/16, по зведеному виконавчому провадженню №44201994, на рахунку відкритому в ПАТ КБ "ПриватБанк" №3090, в межах грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб, рахунків відкритих в ПАТ КБ "ПриватБанк" №2861, №2459 та рахунку відкритого в філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" м. Рівне №1567 незаконними.

Визнано недійсною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 29.08.2016р. по зведеному виконавчому провадженню №44201994, в частині виконання постанови, якою накладено арешт на рахунок №3090 в ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині судового наказу №918/248/16 від 07.06.2016р. про стягнення 4844393,74грн. (ВП№51608140) в межах грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб.

Визнано недійсною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 29.08.2016р. по зведеному виконавчому провадженню №44201994, в частині виконання постанови, якою накладено арешт на рахунки №2861, №2459 в ПАТ КБ "ПриватБанк" та рахунок №1567 в філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" м.Рівне в частині суми 4844393,74грн. по судовому наказу №918/248/16 від 07.06.2016р. (ВП№51608140).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати в частині визнання недійсною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 29.08.2016р. по зведеному виконавчому провадженню №44201994, в частині виконання постанови, якою накладене арешт на рахунок №3090 в ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині судового наказу №918/248/16 від 07.06.2016р. про стягнення 4844393,74грн. (ВП № 51608140) в межах грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_4 міського комунального підприємства №2609 від 09.09.2016р. в цій частині відмовити в повному обсязі. Також, просить стягнути з ОСОБА_4 міського комунального підприємства судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що ухвалу місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм чинного законодавства;

- стверджує, що господарський суд Рівненської області дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності у відділу примусового виконання рішень УДВС у Рівненській області правових підстав накладати арешт на вказані у постанові грошові кошти, оскільки накладання цього арешту відповідає вимогам Закону та не суперечить вимогам чинного законодавства України та Конвенції про захист заробітної плати;

- зазначає, що такої правової позиції, щодо можливості накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунків боржників і які використовуються для оплати заробітної плати, соціальних виплат та інших обов'язкових платежів, притримуються і Вищий господарський суд України;

- вказує, що із долученої до скарги боржника довідки Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" від 08.06.2016р. вбачається, що ОСОБА_4 міському комунальному підприємству відкрито 25.06.2014р. поточний рахунок в національній валюті №3090. Жодних відомостей щодо спеціального режиму використання вказаного рахунку не значиться;

- звертає увагу на те, що з наявного в матеріалах оскарження звіту про дебетові та кредитові операції, вбачається, що поточний рахунок №3090, на який накладено арешт постановою, що оскаржується боржником, застосовується не тільки на виплату заробітної плати працівникам боржника, а й для інших потреб, тобто на ньому акумулюються грошові кошти на інші потреби боржника, тобто цей рахунок не є рахунком зі спеціальним режимом використання;

- зауважує, що при цьому відокремити (встановити), які саме грошові кошті, і в яких саме обсягах (сумах) що знаходяться на вказаному рахунку призначені для виплати заробітної плати працівниками боржника, а які на інші цілі неможливо, а відтак вимога боржника про зняття арешту в межах грошових коштів необхідних тільки для виплати заробітної плати, єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб є необґрунтованою і банк не зможе реально виконати постанову ДВС з урахуванням ухвали місцевого господарського суду, оскільки не має права визначати які кошти та яка сума, що знаходиться на вказаному рахунку, буде використовуватись боржником для виплати заробітної плати його працівникам;

- також зазначає, що банк не наділений повноваженнями перевірки обґрунтованості надходження коштів на рахунок боржника, оскільки кошти, що знаходяться на поточному рахунку боржника, не мають родових ознак для виокремлення відповідної їх частини. Ненадання належної оцінки зазначеним обставинам призвело до неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали;

- додає, що крім того, господарським судом не надано правової оцінки нормам ч.2 ст.10 Конвенції №95 щодо захисту заробітної плати, з якої випливає, що заробітна плата має охоронятися проти арештів та передачі в тій мірі, в якій це вважається необхідним для утримання працівника та його сім'ї;

- стверджує, що не надавши правової оцінки спеціальним нормам у даних правовідносинах, що стало підставою для неповного з'ясування всіх обставин справи, в результаті чого суд прийшов до хибного висновку, тому рахунок №3090 не підпадає під дію Конвенції №95, оскільки як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, з вказаного рахунку здійснювалася не лише виплата заробітної плати і відрахування на заробітну плату, а й інші види виплат, що встановлено судом та не заперечується, в тому числі, боржником;

- констатує, що суд дійшов неправомірного висновку, що дії відділу примусового виконання рішень УДВС у Рівненській області щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 29.08.2016р. саме на рахунок №3090 суперечать нормам Закону України "Про виконавче провадження", а отже скарга боржника в цій частині не підлягає задоволенню;

- звертає увагу суду на те, що Кузнецовське міське комунальне підприємство функціонує та регулярно отримує доходи від населення за надані їм комунальні послуги, крім того заборгованість із виплати заробітної плати на інших обов'язкових платежів у боржника відсутня;

- таким чином вважає, що підставою для задоволення скарги боржника на дії державного виконавця є, в будь-якому випадку, факт порушення вказаними діями прав та охоронюваних законом інтересів боржника. При цьому, в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції не наведено належних підстав та доказів, які б свідчили про факти порушення державним виконавцем прав боржника при накладанні арешту на кошти, які знаходяться на рахунку №3090.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.12.2016р. відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 13.12.2016р..

Представник стягувача в судовому засіданні 13.12.2016р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає ухвалу місцевого суду незаконною та необґрунтованою. Просить суд апеляційну скаргу задоволити, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.11.2016р. у справі №918/248/16 скасувати.

Представник боржника у письмовому відзиві від 09.12.2016р. №3111 на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 13.12.2016р. заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.11.2016р. у справі №918/248/16 залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Орган ДВС не скористався правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Представник органу ДВС в судове засідання 13.12.2016р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду відсутнього представника учасника судового процесу, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представника останнього.

При цьому, ухвалою суду від 01.12.2016р. про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційних скарг по суті за наявними у ній матеріалами.

У відповідності до ч.4 ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представника стягувача та боржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали суду та встановлено господарським судом Рівненської області, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до відповідача ОСОБА_4 міського комунального підприємства про стягнення 4639700,60грн. основного боргу, 124605,29грн. пені, та 8495,82грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24.05.2016р. позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від іменні якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 міського комунального підприємства на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від іменні якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 4639700,60грн. заборгованості, 124605,29грн. пені, 8495,82грн. 3% річних та 71592,03грн. витрат по сплаті судового збору.

На виконання вказаного рішення господарським судом Рівненської області видано наказ від 07.06.2016р. №918/248/16.

В подальшому, 14.09.2016р. до господарського суду Рівненської області від ОСОБА_4 міського комунального підприємства надійшла скарга №2609 від 09.09.2016р. на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, в якій скаржник просить суд визнати дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо накладення арешту на кошти боржника постановою від 29.08.2016р. в частині виконання наказу господарського суду Рівненської області по справі №918/248/16, по зведеному виконавчому провадженні №44201994, на рахунку відкритому в ПАТ КБ "Приват Банк" №3090, в межах грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб, рахунків відкритих в ПАТ КБ "ПриватБанк" №2861, №2459 та рахунку відкритого в філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" м.Рівне №1567 незаконними. Просить визнати недійсною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 29.08.2016р. по зведеному виконавчому провадженні №44201994, в частині виконання постанови, якою накладено арешт на рахунок №3090 в ПАТ КБ "Приват Банк" в частині судового наказу №918/248/16 від 07.06.2016р. про стягнення 4844393,74грн. (ВП №51608140) в межах грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб. Також, просить визнати недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про арешт коштів боржника від 29.08.2016р. по зведеному виконавчому провадженні №44201994, в частині виконання постанови, якою накладено арешт на рахунки №2861, №2459 в ПАТ КБ "ПриватБанк" та рахунок №1567 в філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" м.Рівне в частині суми 4844393,74грн. по судовому наказу №918/248/16 від 07.06.2016р. (ВП №51608140).

Обґрунтовуючи зазначену скаргу, боржник посилається на те, що кошти, щодо яких винесено постанову про накладення арешту, використовуються боржником, зокрема для виплати заробітної плати, сплати єдиного внеску та податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 16.09.2016р. скаргу ОСОБА_4 міського комунального підприємства на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 29.08.2016р про арешт коштів боржника призначено до розгляду у судовому засіданні.

Як вже зазначалося, ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.11.2016р. у справі №918/248/16 скаргу ОСОБА_4 міського комунального підприємства на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та постанову про арешту коштів боржника від 29.08.2016р. задоволено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.19 ОСОБА_5 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Відповідно ч.5 ст.124 ОСОБА_5 України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.ст.115, 116 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За п.6 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно ч.ч.6, 7 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", боржник, зокрема, зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ст.32 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 ст.33 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Частинами 1 - 4 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах; готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються; на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт; арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови:

про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Вказаними постановами може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна; постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача (ч.3 ст.65 Закону України "Про виконавче провадження").

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що накладення арешту на кошти та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах боржника можливе лише в межах суми стягнення (з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів).

Згідно п.п.10.1, 10.3, 10.4, 10.9, 10.11 постанови Національного банку України від 21.01.2004р. №22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом. Банк здійснює арешт коштів на рахунку клієнта, операції за яким були зупинені відповідно до ст.6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", на підставі постанови державного виконавця, яка надійшла до банку після повідомлення банком державного виконавця про відкриття клієнтом цього рахунку. Банк здійснює дії щодо арешту коштів відповідно до пункту 10.6 цієї глави. Банк, у якому відкрито рахунок/рахунки (далі - рахунок) клієнта, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів. Кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів. Зняття арешту з коштів банк здійснює за постановою державного виконавця, прийнятою відповідно до законодавства, або за постановою слідчого, коли під час провадження досудового слідства в застосуванні цього заходу відпаде потреба, а також за рішенням суду, яке надійшло до банку безпосередньо від суду.

Як свідчать матеріали оскарження ухвали місцевого господарського суду, на виконанні в органі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження №44201994, до якого входить, зокрема наказ господарського суду Рівненської області №918/248/16 від 07.06.2016р. (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 51608140 від 01.07.2016р.).

У межах зведеного виконавчого провадження органом ДВС винесено постанову про арешт коштів боржника від 29.08.2016р., за якою накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках, що знаходяться в Рівненській філії ПАТ КБ "ПриватБанк", філії Рівненського обласного УАТ "Ощадбанк" та АТ "Укргазбанк".

Стосовно доводів скарги боржника в частині постанови про арешт коштів боржника від 29.08.2016 року, за якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку №3090 в ПАТ КБ "ПриватБанк", слід зазначити, зокрема, наступне.

24.06.2014р. між ОСОБА_4 міським комунальним підприємством (клієнт) та ПАТ КБ "ПриватБанк" (банк) укладено договір №81-1 банківського рахунку, згідно п.1.1 якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його (їх) розрахункове касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України) та умов цього договору.

Зокрема, у ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрито рахунок №3090.

Так, вказаний рахунок використовується боржником, у тому числі для виплати заробітної плати, сплати єдиного внеску та податку з доходів фізичних осіб, що стверджується звітами про дебетові і кредитові операції по рахунку № 3090.

Статтями 8, 9, 68 ОСОБА_5 України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися ОСОБА_5 України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно із ст.43 ОСОБА_5 України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У відповідності до ч.1 ст.2, ч.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949р. №95, ратифікованої Україною 04.08.1961р., ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною 1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ч.5 ст.97 Кодексу законів про працю, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За приписами ч.6 ст.24 Закону України "Про оплату праці", своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Пунктом 7 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 28.01.2016р. №01-06/131/16 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням господарськими судами Закону України "Про виконавче провадження" (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ) " встановлено, що накладення арешту на рахунок боржника, призначений для виплати заробітної плати працівникам підприємства, призводить до порушення їх конституційних прав.

Згідно до ст.67 ОСОБА_5 України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" розяснено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами обов'язковості сплати; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб (ч.1 ст.3 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Відповідно до ч.ч.7, 12 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Пунктом 2 Наказу Міністерства доходів і зборів України №453 від 09.09.2013р. "Про затвердження Порядку прийняття банками на виконання розрахункових документів на виплату заробітної плати" передбачено, що банки приймають від платників єдиного внеску грошові чеки, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником єдиного внеску розрахункових документів (документів на переказ готівки) про перерахування коштів для сплати сум єдиного внеску. Суми, сплачені за цими документами, повинні складати не менше 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, зазначеної в грошових чеках, платіжних дорученнях та інших розрахункових документах.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право фізичної особи на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Таким чином, враховуючи вище викладене, накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, є неправомірним.

Стосовно скарги ОСОБА_4 міського комунального підприємства в частині постанови про арешт коштів боржника від 29.08.2016р., за якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках №2861, №2459 в ПАТ КБ "ПриватБанк", слід зазначити наступне.

Як вже зазначалось, 24.06.2014р. між ОСОБА_4 міським комунальним підприємством (клієнт) та ПАТ КБ "ПриватБанк" (банк) укладено договір №81-1 банківського рахунку, відповідно до п.1.1 якого, банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його (їх) розрахункове касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України) та умов цього договору.

Також, у ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрито рахунок №2861.

Балансовий рахунок 2604 "Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання" є спеціальними рахунком для зарахування та виплати страхових коштів.

Вказане також стверджується звітами про дебетові і кредитові операції по рахунку №2861 за період з 01.06.2016р. по 30.06.2016р..

В силу ч.1 ст.73 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення не може бути звернено, зокрема на такі виплати: допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами; одноразову допомогу у зв'язку з народженням дитини; допомогу по догляду за дитиною; допомогу на лікування; допомогу на поховання.

У відповідності до ч.2 ст.21 Закону України Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Аналогічне викладене у листі Національного Банку України від 14.12.2010р. №25-111/2972-22535.

Так, наведене свідчить, що на рахунок №2861 зараховуються страхові кошти, які використовуються боржником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам та які не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів.

Відносно рахунку №2459 слід зазначити таке.

Як зазначає боржник, вказаний рахунок використовується Центром зайнятості для зарахування коштів на фінансування громадських робіт.

З матеріалів оскарження ухвали суду вбачається, що 29.04.2016р. між ОСОБА_4 міським комунальним підприємством (центр зайнятості) та боржником (роботодавець) укладено договір №00001 про організацію громадських робіт та фінансування їх організації, предметом якого є здійснення організації громадських робіт та фінансування їх організації відповідно до ст.31 Закону України "Про зайнятість населення", Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру, затвердженого Постановою КМ України від 20.03.2013р. №175, та цього договору (п.1.1 договору).

Підпунктом 2.1.14. п.2.1. договору сторони встановили, що роботодавець зобов'язався відкрити у банку окремий рахунок для зарахування коштів на фінансування громадських робіт.

Згідно п.3.2 договору, джерелами фінансування громадських робіт відповідно до цього договору від затвердженої суми витрат відповідно до кошторису становлять: місцевий бюджет - 50%, Фонд - 50%.

У відповідності до п.9 постанови КМ України від 20.03.2013р. №175 "Про затвердження Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру", організація і проведення громадських робіт здійснюються на підставі договору про організацію громадських робіт та фінансування їх організації, який укладається між територіальним органом і роботодавцем відповідно до рішення місцевого органу влади, передбаченого п.8 цього Порядку, на строк в межах відповідного бюджетного періоду. У разі коли роботодавцем є місцевий орган влади, зазначений договір укладається між місцевим органом влади і територіальним органом. У договорі про організацію громадських робіт та фінансування їх організації обов'язково зазначаються права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, порядок фінансування організації громадських робіт, порядок внесення змін та умови розірвання, припинення договору.

Пунктом 10 постанови КМ України від 20.03.2013р. №175 "Про затвердження Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру" встановлено, що фінансування організації громадських робіт здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів, роботодавців та інших не заборонених законодавством джерел шляхом їх спрямування на: оплату основної та додаткової заробітної плати осіб, визначеної відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України "Про оплату праці"; сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зокрема у період тимчасової непрацездатності в межах дії строкового трудового договору; оплату перших п'яти днів тимчасової непрацездатності в межах дії строкового трудового договору; оплату проїзду в межах регіону до місця виконання робіт та у зворотному напрямку осіб, які беруть участь у громадських роботах; оплату медичного та наркологічного огляду (у разі потреби); придбання малоцінних необоротних матеріальних активів, господарських матеріалів, малоцінних та швидкозношувальних предметів, їх ремонт та обслуговування.

Витрати з оплати праці та нарахування єдиного внеску сумарно повинні становити не менш як 80% загальної суми, зазначеної у кошторисі витрат із фінансування організації громадських робіт. Фінансування організації громадських робіт, до яких залучаються зареєстровані безробітні та/або працівники, які втратили частину заробітної плати, здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів та/або коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

На підтвердження факту використання рахунку №2459 на фінансування організації громадських робіт ОСОБА_4 міським комунальним підприємством долучено до матеріалів справи звіт про дебетові і кредитові операції по вказаному рахунку за період з 01.06.2016р. по 30.06.2016р..

З наведеного судом встановлено, що кошти на вказаному рахунку боржнику не належать, оскільки фінансування громадських робіт відбувається за рахунок коштів місцевого бюджету та Фонду.

За правилами ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У свою чергу, ні орган місцевого самоврядування, ні Фонд з відповідним позовом до суду не зверталися, відповідні докази на підтвердження викладено у матеріалах відсутні та судом не встановлено.

У той же час, рахунок №2459 використовується боржником для оплати праці та нарахування єдиного внеску працівникам, зайнятих на тимчасових роботах.

Отже, враховуючи викладене, а також зазначені вище приписи чинного законодавства, суд дійшов вірного висновку, що накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, є неправомірним.

Крім того, стосовно доводів скарги ОСОБА_4 міського комунального підприємства в частині щодо постанови про арешт коштів боржника від 29.08.2016р., за якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку №1567, в філії Рівненське обласне ПАТ "Ощадбанк" м.Рівне, суд зазначає, зокрема наступне.

02.12.2013р. між ОСОБА_4 міським комунальним підприємством та ПАТ "Ощадбанк" в особі філії Рівненське обласне УАТ "Ощадбанк" укладено договір банківського рахунку №286, згідно п.1.1 якого, відповідно до законодавства України, у т.ч. Постанови, нормативно-правових актів НБ України, банк відкриває клієнту поточний рахунок із спеціальним режимом використання №1567 (водопостачання, водовідведення та теплопостачання) в гривні України та надає послуги з розрахункового обслуговування за цими рахунком з урахуванням особливостей його функціонування, встановленого Постановою КМ України від 09.10.2013р. №750 "Про затвердження порядків зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення".

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 вказаного договору, рахунки використовуються для проведення розрахунків за інвестиційними програмами відповідно до Постанови. Використання коштів з рахунків у будь-яких інших цілях забороняється.

За приписами ч.2 ст.57 та ч.3 ст.65 Закону України "Про виконавче провадження", забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання ст.ст.191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", ст.151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Згідно ст.19-1 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні організації в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов'язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України. На кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій. Операції на поточних рахунках із спеціальним режимом використання не підлягають зупиненню.

Відповідно до ст.26-1 Закону України "Про теплопостачання", інвестиційні програми розробляються суб'єктами господарювання у сфері теплопостачання. Порядок розроблення, погодження та затвердження інвестиційних програм суб'єктів господарювання у сфері теплопостачання встановлюється спільним рішенням центрального органу виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, центрального органу виконавчої влади у сфері інвестиційної діяльності та національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Суб'єкти господарювання у сфері теплопостачання для проведення в установленому законодавством порядку розрахунків за інвестиційними програмами відкривають спеціальні рахунки. На зазначені рахунки суб'єкти господарювання перераховують кошти в обсязі, передбаченому в установлених тарифах для виконання інвестиційних програм у сфері теплопостачання. Порядок зарахування коштів на спеціальний рахунок, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суб'єкти господарювання у сфері теплопостачання - власники спеціальних рахунків зобов'язані використовувати кошти, що перебувають на таких рахунках, виключно для виконання інвестиційних програм. Використання зазначених коштів у будь-яких інших цілях забороняється.

У ст.1 Закону України "Про теплопостачання" зазначено, що інвестиційна програма - комплекс заходів, затверджений в установленому порядку, для підвищення рівня надійності та забезпечення ефективної роботи систем централізованого теплопостачання, який містить зобов'язання суб'єкта господарювання у сфері централізованого теплопостачання щодо будівництва (реконструкції, модернізації) об'єктів у цій сфері, поліпшення якості послуг, з відповідними розрахунками та обґрунтуваннями, а також зазначенням джерел фінансування та графіка виконання; поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами (далі - спеціальні рахунки) - рахунки суб'єктів господарювання у сфері централізованого теплопостачання, призначені для накопичення та використання коштів виключно для виконання інвестиційних програм у зазначеній сфері; уповноважений банк - визначений Кабінетом Міністрів України банк, що обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу.

Згідно ст.18-1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", інвестиційні програми розробляються суб'єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення. Порядок розроблення, погодження та затвердження інвестиційних програм суб'єктів господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення встановлюється спільним рішенням центрального органу виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, центрального органу виконавчої влади у сфері інвестиційної діяльності та національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Суб'єкти господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення для проведення в установленому законодавством порядку розрахунків за інвестиційними програмами відкривають спеціальні рахунки. На зазначені рахунки суб'єкти господарювання перераховують кошти в обсязі, передбаченому в установлених тарифах для виконання інвестиційних програм. Порядок зарахування коштів на спеціальний рахунок, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суб'єкти господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення - власники спеціальних рахунків зобов'язані використовувати кошти, що перебувають на таких рахунках, виключно для виконання інвестиційних програм. Використання зазначених коштів у будь-яких інших цілях забороняється. Порядок контролю за реалізацією інвестиційних програм у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, а також граничний рівень вартості інвестицій, які можуть залучатися за інвестиційними програмами, що включаються при розрахунку економічно обґрунтованих витрат, та граничний термін дії інвестиційних програм до моменту повного погашення зобов'язань за ними встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", інвестиційна програма - комплекс заходів, затверджений в установленому порядку, для підвищення рівня надійності та забезпечення ефективної роботи систем централізованого водопостачання і водовідведення, який містить зобов'язання суб'єкта господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення щодо будівництва (реконструкції, модернізації) об'єктів у цій сфері, поліпшення якості послуг, з відповідними розрахунками та обґрунтуваннями, а також зазначенням джерел фінансування та графіка виконання; поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами (далі - спеціальні рахунки) - рахунки суб'єктів господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, призначені для накопичення та використання коштів виключно для виконання інвестиційних програм у зазначеній сфері.

Як вбачається із Закону України "Про теплопостачання" та Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", порядок зарахування коштів на спеціальний рахунок та їх використання встановлюється Постановою КМ України від 09.10.2013р. №750 "Про затвердження порядків зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення".

У свою чергу, дія цієї Постанови поширюється на суб'єктів господарювання, які в установленому законодавством порядку отримали відповідну ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання, на право провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення (ліцензіати).

Відповідно до постанови КМ України від 09.10.2013р. №750 власниками коштів на спеціальному рахунку є ліцензіати. Ліцензіати зобов'язані використовувати кошти із спеціального рахунка виключно для виконання інвестиційних програм згідно з графіком на планований та прогнозний періоди. Використання зазначених коштів у будь-яких інших цілях забороняється (п.7 постанови).

Таким чином, накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на інші цілі, ніж це передбачено, суперечить вимогам ч.2 ст.57 та ч.3 ст.65 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст.19-1, 26-1 Закону України "Про теплопостачання", ст.18-1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", постанові КМ України від 09.10.2013р. №750 "Про затвердження порядків зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення".

За приписами ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розяснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобовязує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

У відповідності до ст.5 Закону України "Про виконавче провадження", вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

З урахуванням викладеного, державний виконавець з метою недопущення у своїй діяльності прав та законних інтересів боржника не був позбавлений можливості отримати від банків, у яких накладеного арешт на кошти боржника, інформацію щодо цільового використання таких коштів та можливості звернення стягнення на них.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком господарського суду Рівненської області про наявність порушень вимог чинного законодавства в діях органу ДВС при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 29.08.2016р., а тому скаргу ОСОБА_4 міського комунального підприємства слід задоволити.

Зазначені у даній постанові правові позиції узгоджуються з позицією Вищого господарського суду України, які викладені у постановах від 02.11.2016р. у справі №918/1228/15 та від 07.12.2016р. у справі №918/915/15.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

За наведених обставин, ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.11.2016р. у справі №918/248/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.11.2016р. у справі №918/248/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція", м.Вараш Рівненської області - без задоволення.

2. Матеріали оскарження ухвали суду у справі №918/248/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.