ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" грудня 2016 р.Справа № 916/2167/16

Господарський суд Одеської області у складі колегії суддів: головуючий суддя - Мостепаненко Ю.І., судді: Волков Р.В., Зайцев Ю.О.

при секретарі Чебан К.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Домальчук М.В. (довіреність № 01-36/50 від 26.07.2016р.),

від відповідача - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 02.11.2016р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про розірвання договору оренди і виселення,-

встановив:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить суд: розірвати договір оренди № 83/71 від 29.05.2009 р., укладений між позивачем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3; виселити фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 128,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, витрати по сплаті судового збору поклавши на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на використання відповідачем орендованого приміщення не за цільовим призначенням, оскільки договором оренди №83/71 від 29.05.2009р. передбачено використання приміщення під розміщення продовольчого магазину без реалізації підакцизного товару, проте відповідач всупереч договору фактично використовує приміщення під розміщення складу-магазину тютюнових виробів, що підтверджується актом обстеження від 17.03.2016р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.08.2016р. порушено провадження по справі № 916/2167/16 за даним позовом, розгляд справи призначено на 14.09.2016р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.09.2016р. розгляд справи відкладено на 28.09.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та неподанням всіх витребуваних доказів.

Ухвалами господарського суду Одеської області від 28.09.2016р.:

- строк розгляду справи продовжено до 26.10.2016р. - згідно ст. 69 ГПК України;

- розгляд справи відкладено на 12.10.2016р., - згідно ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 12.10.2016р. представником позивача надано клопотання в порядку ст. 38 ГПК України, в якому позивач просить суд витребувати у Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області відомості щодо видачі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за адресою: АДРЕСА_1; у випадку видачі останньому такої ліцензії, витребувати у Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області копію ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалами господарського суду Одеської області від 12.10.2016р.:

- задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області: надати відомості щодо факту видачі ФОП ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за адресою: АДРЕСА_1;

- розгляд справи відкладено на 26.10.2016р., - у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.10.2016 року справу № 916/2167/16 призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів господарського суду Одеської області.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 27.10.2016р., справу № 916/2167/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Мостепаненко Ю.І., судді: Волков Р.В., Зайцев Ю.О.,

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.10.2016 року зазначеною колегією суддів справу № 916/2167/16 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 30.11.2016р.

31.10.2016р. до господарського суду Одеської області від Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області надійшов лист (вх. ГСОО № 26425/16), згідно яким управління повідомило суд, що ФОП ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на адресу місця торгівлі: АДРЕСА_1, ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами не видавалась.

29.11.2016р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшла заява про припинення провадження (вх. ГСОО № 2-6349), згідно з якої останній зазначив, що між ним та ДКВ ОМР 05.08.2016р. було укладено додатковий договір №4 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення № 83/71 від 29.05.2009р., відповідно до якого сторони внесли зміни до п. 4.1 договору, узгодивши нове цільове призначення орендованого майна, зазначивши, що приміщення передається з метою використання „під склад", змінили ставку орендної плати та продовжили строк дії договору оренди до 05.07.2019р. З огляду на зазначене, відповідач просить суд припинити провадження по справі відповідно до п.1-1 ч. 1 ст.80 ГПК України.

В судовому засіданні 30.11.2016р. оголошено перерву до 07.12.2016р., згідно ст. 77 ГПК України.

Розглянувши заяву відповідача про припинення провадження у справі, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Разом з тим, відповідач, в якості доказу припинення існування між сторонами предмету спору, посилається на додатковий договір №4 від 05.08.2016р. про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення № 83/71 від 29.05.2009р., який укладено між ФОП ОСОБА_3 та ДКВ ОМР, ще до порушення провадження у справі, з огляду на що суд не вбачає підстав для припинення провадження у справі та, відповідно, підстав для задоволення заяви відповідача.

В судовому засіданні 07.12.2016р.:

- представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити;

- представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити в його задоволенні.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 07.12.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх в судових засіданнях представників сторін, суд встановив наступне.

29.05.2009р. між Представницвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради, (Орендодавцем) та приватним підприємцем ОСОБА_3 укладено договір оренди нежитлового приміщення № 83/71 (Договір), відповідно до п.1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 128,6 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 1.2 Договору сторони визначили, що строк його дії з 29.05.2009р. до 28.05.2010р.

Відповідно п.2.1 Договору орендна плата визначається на підставі ст.19 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ 04.10.1995р. зі змінами та доповненнями; рішень Одеської міської ради та виконкому Одеської міської ради; протоколу засідання комісії з проведення конкурсів на право укладання договору оренди будівель (споруд, приміщень), які є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси від 29.05.2009р.

П. 2.2 Договору передбачено, що за орендоване приміщення Орендар, зобов'язується сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 2 700 грн. (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. ПДВ розраховується згідно вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 3.4 Договору Орендодавець зобов'язується передати Орендарю в оренду приміщення за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Згідно п. 4.1 вказані у п. 1.1 приміщення Орендодавцем передаються Орендарю виключно для використання під розміщення продовольчого магазину без реалізації підакцизного товару.

Згідно п.п. „з" п. 4.2 Договору передбачено, що Орендар зобов`язаний на протязі дії Договору своєчасно узгоджувати з Орендодавцем будь-які зміни профілю використання орендованого приміщення.

П. 4.7 Договору визначено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, Орендар зобов'язаний у 15-денний термін передати Орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати Орендодавцеві збитки, у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкта оренди.

П 5.3. Договору, серед іншого, передбачено, що Орендодавець має право відмовитись від договору оренди у разі невикористання орендарем приміщення за його профільним призначенням.

П. 5.5 Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання Орендарем обов'язків, в тому числі, передбачених п. 4.1, п.п. „з" п. 4.2 Договору, Орендодавець має право достроково вимагати розірвання договору оренди у порядку, передбаченому чинним законодавством.

На виконання договору оренди № 83/71 від 29.05.2009р. ПУКВ ОМР передало ПП ОСОБА_3 приміщення загальною площею 128,6 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, про що сторонами складено та підписано відповідний акт прийому-передачі приміщення від 29.05.2009 р.

Після укладання договору між сторонами неодноразово укладались додаткові погодження до договору оренди нежитлового приміщення № 83/71 від 29.05.2009р., якими було, серед іншого, збільшено розмір орендної плати та продовжено строк дії договору оренди до 20.05.2017р. (додатковий договір № 3 від 20.06.2014р.).

В березні 2016р. ДКВ ОМР було здійснено обстеження наданого в оренду відповідачу приміщення, згідно якого встановлено, що ФОП ОСОБА_3 використовує приміщення під склад - магазин тютюнових виробів, про що складено акт обстеження нежитлового приміщення від 17.03.2016р.

Вважаючи, що відповідачем було без погодження з орендодавцем змінено цільове призначення переданого в оренду приміщення, ДКВ ОМР і звернулось до господарського суду з даним позовом, в якому просить розірвати договір оренди № 83/71 від 29.05.2009 р., укладений між сторонами; виселити відповідача з переданого в оренду приміщення.

Дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як свідчать матеріали справи, 29.05.2009р. між позивачем (Орендодавцем) та відповідачем (Орендарем) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 83/71 (Договір), відповідно до якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 128,6 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Строк дії договору оренди встановлено з 29.05.2009р. по 20.05.2017р. (п.1.2. договору з урахуванням додаткового договору № 3 від 20.06.2014р.).

Проаналізувавши укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ФОП ОСОБА_3 договір, суд доходить висновку, що за своєю правовою природою зазначений договір відноситься до договорів найму, різновидом якого є оренда. Приймаючи до уваги, що майно, яке виступає предметом договору, належить до комунальної власності, до спірних правовідносин застосовуються також норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Частиною 2 ст. 18 Закон України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендар зобов'язаний використовувати орендоване майно відповідно до умов договору.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що вказані у п.1.1. приміщення Орендодавцем передаються Орендарю виключно під розміщення продовольчого магазину без реалізації підакцизного товару.

Крім того, відповідно до п.п. „з" п. 4.2. Договору, Орендар зобов`язаний на протязі дії Договору своєчасно узгоджувати з Орендодавцем будь-які зміни профілю використання орендованого приміщення.

Зазначеним обов'язкам орендаря кореспондує право орендодавця, встановлене п.5.5 договору, достроково вимагати розірвання договору оренди у порядку, передбаченому чинним законодавством, у разі невиконання або неналежного виконання Орендарем обов'язків, зокрема передбачених п.4.1., п.4.8., п.4.9. цього договору.

Згідно ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст.783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

У ч.3 ст. 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" також встановлено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Як вище встановлено господарським судом, в якості підстави розірвання укладеного між сторонами договору оренди позивачем зазначено обставину нецільового використання відповідачем орендованого приміщення. В якості доказу, який підтверджує використання відповідачем орендованого приміщення не за цільовим призначенням позивач надав акт обстеження нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, складений 17.03.2015р., в якому встановлено, що ФОП ОСОБА_3 використовує приміщення під склад - магазин тютюнових виробів.

Поряд з тим, під час розгляду справи відповідачем надано суду додатковий договір № 4 від 05.08.2016р. про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 29.05.2009р. № 83/71, згідно якого, серед іншого, сторони продовжили строк дії договору оренди до 05.07.2019р. та виклали п. 4.1 договору в наступній редакції: „вказані у п.1.1. приміщення Орендодавцем передано Орендарю виключно для використання під склад."

За таких обставин, суд доходить висновку щодо недоведеності позивачем факту використання відповідачем орендованого приміщення не за цільовим призначенням. При цьому, суд зазначає, що сторони дійшли згоди щодо внесення змін в п. 4.1 Договору - стосовно використання наданого в оренду приміщення під склад - ще до моменту звернення позивача до суду з даним позовом, з огляду на що, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди.

З огляду на викладене, суд також не вбачає підстав для застосування наслідків припинення (розірвання) договору оренди щодо виселення відповідача з орендованого приміщення.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України, за умови відмови судом в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд вирішив:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.12.2016р.

Головуючий суддя Ю.І. Мостепаненко

Суддя Р.В. Волков

Суддя Ю.О. Зайцев