КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р. Справа№ 910/20920/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

за участю представників:

від апелянта: Чуб А.І. ( дов. № 44 від 01.09.2016);

від Українського державного підприємства "Укртрансхімаміак": Стерлікова А.А. (дов. № 59д від 21.06.2016);

ліквідатор: Тарасенко Т.П. (посв. №786 від 27.05.2013);

інші учасники провадження: не зявилися;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"

на ухвалу господарського суду м. Києва від 31.10.2016

у справі № 910/20920/14 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою Українського державного підприємства "Укртрансхімаміак"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-фінансова компанія "Лаз"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.10.2016 у справі № 910/20920/14 затверджено звіт ліквідатора, ліквідовано банкрута - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельно-фінансова компанія "Лаз" як юридичну особу в зв'язку з банкрутством; провадження у справі № 910/20920/14 припинено, та вирішено інші процесуальні питання.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ "Український професійний банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 31.10.2016 та провадження у справі № 910/20920/14 поновити.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ "Український професійний банк" посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 у даній справі прийнято до провадження вказану апеляційну скаргу та розгляд її призначено на 07.11.2016.

06.12.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від УДП «Укхімтрансаміак» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

07.12.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ліквідатора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції 07.11.2016 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Представник УДП «Укхімтрансаміак» та ліквідатор заперечили проти апеляційної скарги та просили оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомленні про дату та місце розгляду справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників провадження у справі, що не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діяла з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно статей 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду м. Києва від 05.11.2014 порушено провадження у справі № 910/20920/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-фінансова компанія "Лаз", розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Тищенко Наталію Петрівну.

Ухвалою попереднього засіданні від 26.01.2015 затверджено реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-фінансова компанія "Лаз" у складі Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак", Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк".

Постановою господарського суду міста Києва від 16.03.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельно-фінансова компанія "Лаз" визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Тарасенка Т.П., якого зобов'язано надати суду ліквідаційний баланс банкрута та звіт ліквідатора до 16.02.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2015 затверджено звіт арбітражного керуючого Тищенко Наталії Петрівни про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат від 11.03.2015 у справі № 910/20920/14.

02.06.2016 до господарського суду м. Києва на затвердження надійшов звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції затвердив звіт ліквідатора банкрута, та ліквідаційний баланс станом на 19.05.2016; ліквідував банкрута - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговельно-фінансова компанія "Лаз" як юридичну особу в зв'язку з банкрутством; провадження у справі № 910/20920/14 припинив.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився, звернувшись до суду з апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з неповним дослідженням обставин справи та є такою, що не відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Так, затверджуючи звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу у банкрута відсутні грошові кошти та майнові активи для погашення кредиторської заборгованості, ліквідатором для виявлення майнових активів боржника з метою задоволення вимог кредиторів виконані всі необхідні дії та покладені на нього чинним законодавством про банкрутство обов'язки, тому підприємство підлягає ліквідації, а провадження по справі - припиненню.

Відповідно до ст. 41 Закону ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу, пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту дебіторської заборгованості, тощо.

Тобто, ліквідатор зобов'язаний вчинити всі можливі дії щодо з'ясування обсягів активу та пасиву боржника шляхом запитів до відповідних органів, у тому числі державної виконавчої служби, банківських установ, бюро технічної інвентаризації, реєстраційних відділень МВС України тощо, здійснити вичерпні заходи щодо встановлення наявності чи відсутності вини засновників боржника, вини керівника боржника, які мають право давати обов'язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, у доведенні боржника до банкрутства.

Як встановив суд першої інстанції, з метою вжиття заходів, спрямованих на пошук майна банкрута та його реалізацію, ліквідатором зроблено відповідні запити в державні органи, які ведуть облік активів та мають інформацію щодо матеріальних активів юридичних осіб, а саме до: Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції, Управління державної автомобільної інспекції м. Києва, Головного управління Держземагенства у м. Києві, Державної інспекції сільського господарства в м. Києві, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві, Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Державної авіаційної служби України, філії "Український центр інноватики та патентно-інформаційних послуг" Державного підприємства "Український інститут промислової власності", Головного управління регіональної статистики м. Києва, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Копії відповідних запитів та відповідей відповідних органів додані ліквідатором банкрута до звіту (а.с 58-97, т. 3).

Як було зазначено судом першої інстанції, одержані ліквідатором відповіді від зазначених органів та установ свідчать про відсутність у банкрута майнових активів, які належать йому на праві власності або повного господарського відання та які можуть бути включенні до ліквідаційної маси.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв'язку з відсутністю у банкрута будь-яких майнових активів, непогашеними залишились кредиторські вимоги Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" на суму 720 296 грн. 22 коп., Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на суму 391 700 грн. 70 коп., Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на суму 6 015 433 грн. 00 коп.

Однак, такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає передчасним з огляду на таке.

Статтею 41 Закону передбачено певну сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 46 Закону після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються, зокрема, відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна.

До обов'язків ліквідатора входить самостійно вживати заходи, спрямовані на пошук, виявлення та повернення майна банкрута та здійснювання необхідних заходів, що створюють можливість наповнення ліквідаційної маси банкрута для задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" (апелянт) ухвалою господарського суду м. Києва від 26.01.2015 було визнано забезпеченим кредитором на суму 6 015 433 грн. 00 коп. В матеріалах справи наявні витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 25.03.2011 та на 15.12.2014 (а.с. 153-161, т. 1 та а.с. 29-34, т. 2), на підставі яких, крім іншого, судом було визнано Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" забезпеченим кредитором. Предметом застави за Договорами застави майна від 25.03.2011 № 429-1 (додатковий договір від 13.04.2011) та від 13.04.2011 № 314-2, підписаними між боржником та ПАТ "Український професійний банк"є товарно-матеріальні цінності, а саме автобуси, їх номери, балансова вартість та оціночна вартість яких зазначена у вказаних договорах (а.с. 151-152, т. 1).

Проте, в матеріалах справи наявна відмітка Управління державної автомобільної Інспекції м. Києва на запиті, направленому ліквідатором (а.с.75, т. 3), з якої вбачається, що станом на 10.04.2015 транспортних засобів за боржником не зареєстровано.

На запитання судової колегії щодо дій, вчинених ліквідатором по розшуку та виявленню заставного майна, останній пояснень не надав та доказів вчинення таких дій не подав, зазначивши лише, що у нього відсутні будь-які первинні документи щодо підприємства боржника.

Разом з тим, ліквідатор у судовому засіданні стверджував, що в матеріалах справи наявні докази звернення до правоохоронних органів із заявою про невиконання керівником боржника дій по передачі первинних документів щодо боржника. Проте, судовою колегією встановлено, що в матеріалах справи знаходиться лише копія запиту попереднього арбітражного керуючого Тищенко Н.П. до Соломянського РУ ГУМВС України міста Києва від 12.12.2014 № 01-18/221 (а.с.25, т. 2) без доказів його надсилання адресату, з якого вбачається, що розпорядник майна просив у останнього встановити адресу керівника боржника Челяпіна С.М., в матеріалах справи відсутня будь-яка відповідь Соломянського РУ ГУМВС України міста Києва на вказаний запит.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 07.11.2016 ліквідатор підтвердив факт того, що відповідні бухгалтерські документи ліквідатор так і не отримав від директора боржника та не здійснив вичерпних заходів щодо їх отримання, що ці документи могли б підтвердити: чи були вчинені боржником після порушення даної справи про банкрутство або до цього відповідні неправомірні правочини (договори) або інші неправомірні майнові дії.

Правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з підстав, визначених ч. 1 ст. 20 Закону.

У відповідних випадках неправомірні правочини боржника можуть бути визнані недійсними з підстав, передбачених нормами Цивільного кодексу України.

Проте, ліквідатором не досліджувалось питання наявності таких договорів та належна правова оцінка вказаному не надавалась. Ліквідатор, пославшись на вказану відмітку Управління державної автомобільної Інспекції м. Києва (а.с.75, т. 3), зазначив про відсутність зареєстрованих транспортних засобів за боржником, без будь-якого дослідження та встановлення факту зникнення вищезазначеного заставного майна. Не звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою, як то передбачено законодавством України, тощо.

Наведене свідчить, що ліквідатор не здійснив вичерпних заходів щодо розшуку відповідного майна банкрута, включаючи те майно, яке можливо неправомірно вибуло з власності банкрута.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна заява ліквідатора від 04.11.2015 № 3327/15 (а.с. 93, т. 3), яка адресована до ПАТ «Банк національний кредит», щодо повідомлення останнього про порядок повернення коштів, наявних на рахунку банкрута у сумі 10 062,41 грн.

ПАТ «Банк національний кредит» листом від 16.11.2015 № 12-26/2075 (а.с. 92, т. 3) повідомив ліквідатора про те, що у зв'язку із ліквідацією ПАТ «Банк національний кредит», останній не здійснює обслуговування рахунків клієнтів, а усі вимоги кредиторів задовольняє відповідно до приписів Закону України «Про банки та банківську діяльність». Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 30.11.2015 № 21-49386/15 повідомив, що з 31.08.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк національний кредит».

Проте, дослідивши поданий ліквідатором звіт, суд встановив, що ліквідатор зазначив: «можна констатувати, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було відмовлено у визнанні ТОВ «ТФК «Лаз» кредитором ПАТ «Банк національний кредит».

В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення ліквідатора з кредиторськими вимогами на суму 10 062,41 грн. до ПАТ «Банк національний кредит», що додатково підтверджує факт не вчинення ліквідатором вичерпних заходів по виявленню та поверненню в ліквідаційну масу активів боржника.

Також, в матеріалах справи наявний лист Державної податкової інспекції у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 24.04.2015 з інформацією про відкриті рахунки Банкрута.

Згідно наданої податковим органом інформації, у Банкрута відкрито рахунки в ПАТ «Банк національний кредит», Київська філія ПАТ КБ «Південкомбанк», ПАТ Апекс Банк», ПАТ «УПБ», ПАТ «КБ «Хрещатик», ПАТ «Діамантбанк», АТ «Укексімбанк», ПАТ КБ «Євробанк», ПАТ «Банк Восток» та ін.

Разом з тим, судовою колегією було встановлено, що ліквідатором не було виконано вимоги частини 7 статті 30 Закону, а саме у боржника наявні відкриті рахунки в перелічених вище банках. В матеріалах справи відсутні докази їх закриття ліквідатором. Таким чином, всупереч вказаної норми Закону, ліквідатор не вжив вичерпних заходів щодо закриття рахунків боржника у банківській установі, що в свою чергу перешкоджає затвердженню звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута.

Відповідно до частини 7 статті 30 Закону ліквідатор зобов'язаний використовувати при проведенні ліквідаційної процедури тільки один рахунок боржника в банківській установі. Інші рахунки, виявлені при проведенні ліквідаційної процедури, підлягають закриттю ліквідатором. Залишки коштів на цих рахунках перераховуються на основний рахунок боржника.

Перелік додатків до звіту ліквідатора, які подаються суду разом із звітом та ліквідаційним балансом є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, яке проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів), подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури.

Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, встановленню правового статусу боржника, як юридичної особи, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів та необхідність його ліквідації), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Окрім того, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є судовим актом, який не тільки встановлює обставини відсутності майна боржника для задоволення вимог кредиторів, дає оцінку повноті дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, вона підсумовує також хід процедури банкрутства та припиняє провадження у справі про банкрутство.

При цьому, звіт ліквідатора та поданий ним ліквідаційний баланс є підсумковими документами, які підтверджують належне проведення ліквідатором всіх заходів ліквідаційної процедури, повне вчинення ним дій по виявленню кредиторів та активів боржника.

Однак, вищевказаний звіт ліквідатора, який надано суду першої інстанції на затвердження, вказаним вимогам закону не відповідає, оскільки в ньому не відображено вчинення всіх належних дій ліквідатором по виявленню активу та пасиву боржника та по формуванню ліквідаційної маси банкрута, із врахуванням вищезазначеного.

У відповідності до ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про можливість затвердження звіту ліквідатора та завершення ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-фінансова компанія "Лаз" зроблені неправомірно, передчасно, а тому відсутні законні підстави для затвердження звіту, ліквідаційного балансу банкрута та припинення провадження по справі.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню, як така, що прийнята з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, а дану справу слід повернути для подальшого розгляду до господарського суду м.Київа.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статями 4-1, 33, 34, 43, 99, 101- 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на ухвалу господарського суду м. Києва від 31.10.2016 у справі № 910/20920/14 задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду м. Києва від 31.10.2016 у справі № 910/20920/14 скасувати.

3. Направити справу № 910/20920/14 для подальшого розгляду до господарського суду м. Києва у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 12.12.2016.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко