РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016Справа №910/20362/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 6 909,58 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Бойко Д.В. (довіреність № 10 від 05.01.2016)

від відповідача: Андрощук Є.К. (довіреність № 2330 від 25.10.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Вінницяоблпаливо" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) вартості недостачі вантажу в розмірі 6909,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незабезпеченого Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" збереження вантажу під час перевезення, згідно із залізничною накладною №48485635, зі станції відправлення "Кухарівка" Донецької залізниці на станцію Катюжани Південно-західної залізниці у вагоні №53529640, утворилась недостача вантажу, про що складено комерційний акт БМ №246379/1 від 01.06.2016. Загальна вартість недостачі вантажу за розрахунком позивача становить 6 909,58 грн., у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення зазначеної суми.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 порушено провадження по справі № 910/20362/16 та призначено її до розгляду на 24.11.2016.

23.11.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що наявність поглиблень свідчить про просипання (видування) вугілля під час руху вагона, що є найбільш вірогідним, адже відправник не вжив заходів, які могли б завадити просипанню та видуванню, а саме заходів щодо розрівнення та ущільнення вантажу, усунення щілин конструктивних зазорів вагону, що передбачено п. 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

Представник позивача в судове засідання 24.11.2016 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причини неявки суд не повідомив.

В судове засідання 24.11.2016 з'явився представник відповідача та надав суду пояснення щодо обставин справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.11.2016 розгляд справи відкладено на 13.12.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

01.12.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі та документи для долучення до матеріалів справи. У письмових пояснення позивач зазначає про застосування відсотка норми недостачі природної втрати.

07.12.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву, у яких відповідач проти позову заперечує та зазначає, що відповідно до Специфікації, наданої позивачем, вологість вугілля встановлюється на рівні 14%, таким чином норма недостачі має становити 2%, а недостача вантажу становить 3388 кг. Однак відповідач зазначає, що у позові слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів вартості вантажу.

У судовому засіданні 13.12.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у доповненнях до відзиву, у позові просив відмовити.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 13.12.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.10.2015 між Приватним акціонерним товариством «Вінницяоблпаливо» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» (постачальник) було укладено договір постачання № 1-1-2015/083, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію, за марочним складом, ціною та в кількості, наведеним у відповідних Специфікаціях до цього договору.

Відповідно до умов п. 2.1. 2.3 договору поставки, вугілля, вказане у специфікації до договору, постачається на умовах «FCA- станція відправлення», згідно міжнародних правил тлумачення комерційних термінів «ІНКОТЕРМС» у редакції 2000 року. Вугілля постачається партіями, залізничним транспортом у справних полувагонах навалом.

Оплата за вугілля проводиться покупцем у національній валюті України шляхом банківського переводу грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах повної 100% попередньої оплати вартості вугілля, що підлягає поставці у відповідному періоді.

Відповідно до умов специфікації від 22.04.2016 до договору постачання № 1-1-2015/083 від 13.10.2015, сторони домовились про наступне: базова ціна однієї тони вугілля без ПДВ - 1 441,66 грн., строк поставки - з 22.04.2016 по 31.05.2016, умови поставки: FCA - станція відправлення; вантажовідправник - ТОВ «ЦЗФ «Курахівська», вантажоодержувач - Погребищенський районний паливний склад ПрАТ «Вінницяоблпаливо».

ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» виставило позивачу рахунок № 2705-14 на оплату 60,600 тонн кам'яного вугілля марки ДГ 13-100 на загальну суму 104 837,52 грн., який був повністю оплачений позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 2043 від 27.05.2016.

Згідно з умовами договору постачання № 1-1-2015/083 від 13.10.2015 між позивачем та ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» було підписано Акт приймання-передачі вугільної продукції згідно з договором № 1-1-2015/083 від 13.10.2015, відповідно до якого постачальник передав, а покупець прийняв 60,600 тон вугілля кам'яного ДГ 13-100.

27.05.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (вантажовідправником) на адресу Приватного акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо» (вантажоодержувача) зі станції відправлення «Курахівка» Донецької залізниці на станцію Катюжани Південно-Західної залізниці за залізничною накладною №48485635 у вагоні № 53529640 було відправлено вантаж - вугілля кам'яне ДГ 13-100 кількістю 60,600 тонн.

Відповідно до статті 52 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457 (далі - Статут), на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

По прибуттю на станцію Катюжани південно-Західної залізниці, було проведено комісійне переважування вагону № 53529640 на 150 тонних вагах станції Катюжани, які пройшли держповірку 12.05.2016, та виявлено: брутто -78000 кг., тара - 22000 кг., нетто - 56000 кг., що менше на 4600 кг, від маси зазначеної у залізничній накладній № 48485635.

Отже, за результатами переважування вагону № 53529640 було встановлено недостачу вантажу, про що складено комерційний акт БМ № 246379/1 від 01.06.2016.

В комерційному акті БМ № 246379/1 від 01.06.2016 зазначено, що при перевірці виявлено навантаження вантажу нижче бортів на 15 см. На поверхні вагону мається поглиблення справа по ходу поїзда над 1-2 люками довжиною 2500 мм, шириною 1500 мм, глибиною 1000 мм , над 1, 2, 3 люками зліва по ходу поїзда поглиблення довжиною 5000 мм, шириною 1500 мм, глибиною 1000 мм. Маркування по всій площі вагону, в м'ясцях поглиблень - переривається Люка закриті щільно. Просипання вантажу відсутнє. У технічному відношенні вагон справний. При повторному переважуванні вагона вага підтвердилась. Відсутній вантаж у вагоні вміститися міг.

За розрахунком позивача, розмір збитків, завданих внаслідок недостачі вантажу у вагоні № 53529640, з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 27.11.2000р. за № 644, та становить 6909,58 грн. При цьому, позивачем при розрахунку збитків була врахована норма природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто в розмірі 1% від маси, зазначеної в перевізних документах.

Відповідач під час розгляду справи подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем при розрахунку збитків від втрати вантажу не було враховано, що вантаж був зданий до перевезення у вологому стані. Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, при видачі вантажів маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2% від маси нетто, зазначеної у перевізних документах. Крім того відповідач зазначив про неможливість розрахувати суму збитків від втрати вантажу, оскільки позивачем до справи не надано доказів вартості вантажу. Також відповідач посилався на те, що втрата вантажу сталася не з вини залізниці.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно п.2 ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Як встановлено судом, 27.05.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (вантажовідправником) на адресу Приватного акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо» (вантажоодержувача) зі станції відправлення «Курахівка» Донецької залізниці на станцію Катюжани Південно-Західної залізниці за залізничною накладною №48485635 у вагоні № 53529640 було відправлено вантаж - вугілля кам'яне ДГ 13-100 кількістю 60,600 тонн.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

01.06.2016 під час приймання вантажу, що прибув у вагоні №53529640 було виявлено недостачу, про що складено комерційний акт БМ № 246379/1.

Вказаний акти за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Суд зазначає, що залізницею не доведено, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В матеріалах справи наявний рахунок № 2705-14, згідно із яким вартість 1 тонни вантажу становить 1 441,66 грн. без ПДВ (1729,99 грн. з ПДВ).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Недостача вантажу у вагоні № 53529640 становить 4600 кг. При цьому, судом визнається правомірним посилання відповідача, що природна втрата маси вантажу має застосовуватись у розмірі 2% від маси нетто, зазначеної у перевізних документах, і становити 1212 кг, оскільки вологість вантажу підтверджується його характеристиками, наведеними у Специфікації від 22.05.2016, де зазначено, що вологість вугілля становить 14%, а також наданим позивачем Сертифікатом генетичних, технологічних та якісних характеристик № 107, в якому зазначено що загальна вологість даного виду вугілля становить 6,0%.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Отже, обґрунтованим є розрахунок відповідача щодо нестачі вантажу в розмірі 3388кг:

60600*2% = 1212 кг; 4600 кг - 1212 кг = 3388 кг.

Водночас, на підтвердження вартості 1 тони кам'яного вугілля, позивачем до матеріалів справи надано Договір постачання № 1-1-2015/083 від 13.10.2015, Специфікацію від 22.04.2016, акт прийому-передачі вугільної продукції від 27.05.2016.

Крім того, позивачем до справи надано лист ТОВ "ЦЗФ "Курахівська" за вих. № б/н від 07.10.2016, що виступало згідно з залізничною накладною № 48485635 вантажовідправником вагону № 53529640, в якому останнє повідомляє про неможливість надати відомості щодо вартості кам'яного вугілля марки ДГ 13-100, масою 60,60 т, оскільки не є власником вантажу.

Відповідно до листа ТОВ "ДТЕК ТРЕЙДІНГ" за вих. № 55111 від 07.10.2016, вартість 1 т вугілля кам'яного марки ДГ 13-100, відправленого ТОВ "ЦЗФ "Курахівська" згідно з залізничною накладною № 48485635 на адресу паливного складу ПрАТ "Вінницяоблпаливо", становить 1729,99 грн.

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування вартості 1 т кам'яного вугілля марки ДГ 13-100, що поставлялось у вагоні № 53529640, згідно з залізничною накладною №48485635, суд визнає обґрунтованою вартість 1 тонни вугілля в розмірі 1729,99 грн., оскільки відсутність довідки вантажовідправника про вартість 1 тони вантажу не може звільняти перевізника від відповідальності за нестачу вантажу, а надання інших документів в підтвердження вартості 1 тони вантажу, зокрема власником вантажу, не суперечить положенням Статуту залізниць.

Отже, за розрахунком суду, вартість втраченого вантажу становить 1729,99 грн. х 3,388 т = 5 861,21 грн.

Враховуючи, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, беручи до уваги розрахунок втрати, здійснений судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (21021, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 122; код 01880670) 5 861,21 грн. збитків, які виникли у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні та 1168,92 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2016.

Суддя С.О. Турчин