КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа№ 910/13779/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Коршун Н.М.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

Представники сторін у судове засідання 30.11.2016 року не з'явилися

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-

КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.09.2016 року

у справі № 910/13779/16 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-

КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ»

до Товариство з обмеженою відповідальністю «Український

лізинговий фонд»

про визнання недійсним пунктів договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 року по справі № 910/13779/16 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» про визнання недійсним пунктів договору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 року по справі № 910/13779/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ» прийнято до провадження у складі колегії суддів головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.11.2016 року.

09.11.2016 року через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.11.2016 року, у зв'язку з прийманням суддями Мартюк А.І. та Алданової С.О. участі у підготовці в Національній школі суддів України, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/13779/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Коршун Н.М., Зеленіна В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 року справу № 910/13779/16 прийнято до провадження у вказаному складі колегії суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 року розгляд справи відкладено на 21.11.2016 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ» у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справ повідомлявся належним чином. Крім того, на попереднє судове засідання надавав клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

29.07.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ» (далі - позивач, Лізингоодержувач, ТОВ «ВКФ «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (далі - відповідач, Лізингодавець, ТОВ «Український лізинговий фонд») укладено Договір фінансового лізингу № 1645/07-13-В (далі - Договір).

За умовами п. 1.1 Додатку № 3 до Договору Лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (далі - предмет лізингу) найменування і характеристики якого вказані в Специфікації (Додаток № 2 до Договору), а Лізингоодержувач зобов'язаний прийняти Предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів (Додаток № 1 до Договору, далі - Графік платежів), а також інші платежі відповідно до даного Договору.

Предметом лізингу відповідно до умов Договору є бульдозер SHANTUI SD 23 2012 року випуску. Вартість лізингу - 1 794 540,00 грн., в т.ч. ПДВ 299 090,00 грн. Загальна сума лізингових платежів за Договором - 2 081 389,50 грн. (п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 8.1 Договору).

Пунктами 8.3, 8.4, 8.5 Договору передбачено порядок проведення оплат: у відповідності з графіком внесення лізингових платежів - Додаток № 1 до Договору та ст. 2 Загальних умов. Сплата лізингових платежів: у гривні з коригуванням курсу валют відповідно до п. 2.6 Загальних умов Договору. Офіційний курс гривні до долару США на дату укладання Договору - 7,993.

Відповідно до п. 2.2 Загальних умов Договору, загальна сума лізингових платежів на дату укладання Договору визначається п. 8.1 Договору і може змінюватися відповідно до умов цього Договору. Порядок, розмір та терміни оплати Лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюється в графіку платежів (Додаток № 1 до Договору).

Відповідно до п. 2.6 Загальних умов Договору у разі вказівки в п. 8.5 Договору на настання при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют, Сторони погоджуються, що лізингові платежі, які підлягають виплаті згідно з даним Договором, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку (за офіційними даними НБУ, розміщеними на сайті http://bank.gov.ua/control/uk/index) за зазначеною у пункті формулою.

Додатковою угодою № 3 від 27.12.2013 року сторони погодили, що загальна сума лізингових платежів на дату укладання цього Договору становить 2 106 384,90 грн., може змінюватися відповідно до Загальних умов Договору фінансового лізингу.

Позивач стверджує, що відповідачем в односторонньому порядку було внесено корективи до Договору і шляхом зловживання довірою, скориставшись становищем, введено в оману ТОВ «ВКФ «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ».

Зокрема, позивач звертає увагу на електронне листування між сторонами. З боку відповідача на адресу позивача направлявся проект Договору та основних його умов до Договору, відповідно до якого у випадку визначення вартості предмету Договору у гривні, коригування курсу валют не передбачалося. Проте, при підписанні Договору, відповідач визначив вартість майна, що передавалось у лізинг, у гривні та включив у Договір курсову різницю, скориставшись довірою позивача. Тим самим, визначивши несправедливі відносно позивача умови Договору.

З огляду на вказані обставини, ТОВ «ВКФ «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ» звернулося до суду з даним позовом та просить визнати недійсним п.п. 8.4, 8.5 Договору та п. 2.6 Загальних умов (Додаток № 3 до Договору).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 року № 11 встановлено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір, Додатки до нього та Додаткові угоди були підписані сторонами та скріплені їх печатками без жодних зауважень.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення відповідачем шахрайських дій, введення в оману, інших умисних дій спрямованих на обман другої сторони правочину.

Позивачем не обґрунтовано та не доведено жодними належними та допустимими доказами, у чому саме полягав обман при укладанні (підписанні) Договору та Додатків до нього Додаткових угод до Договору, не підтверджено наявність умислу, не надано будь-яких відомостей, що відповідачем здійснювались будь-які замовчування, перекручування, підтасування, інші маніпуляції чи спотворення документів, тощо; не надано доказів порушення кримінального провадження та визнання винними посадових осіб відповідача в шахрайських діях, обмані.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що направлення остаточної редакції Договору та Додатків до нього є офертою, та відповідно до положень ст. 641 Цивільного кодексу України має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Частиною 1 ст. 642 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

При цьому, ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до умов ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, позивач мав можливість узгодити умови Договору, заперечити проти тієї його частини, яка, на його думку, є несправедливою або покладає на нього надмірні зобов'язання. Крім того, позивач мав право відмовитись від укладання даного Договору, якщо запропоновані умови його не влаштували.

Таким чином, при підписанні спірного Договору позивач належним чином був повідомлений про всі його умови та, відповідно, погодився з такими умовами.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з вказаних позивачем підстав.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 року по справі № 910/13779/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ОДЕССПЕЦМОНТАЖ» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 року по справі № 910/13779/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/13779/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді Н.М. Коршун

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 05.12.2016 року.