ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 грудня 2016 року Справа № 922/5747/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Картере В.І. (доповідач),

суддів: Барицької Т.Л.,

Губенко Н.М.

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геронтісса і К"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015

та на рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2015

у справі № 922/5747/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульсар-92"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Геронтісса і К" та ОСОБА_2

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) ОСОБА_3;

2) ОСОБА_4

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

та за позовом третьої особи ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульсар-92" та ОСОБА_4

за участю третьої особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Геронтісса і К" втретє звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 та рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2015 у справі № 922/5747/14.

Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги з огляду на наступне.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.08.2015 касаційну скаргу на вказані рішення на підставі п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України повернуто скаржнику, оскільки скаржником не додано доказів надсилання її копії ОСОБА_4, а також у зв'язку з недоплатою судового збору.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.11.2015 касаційну скаргу ТОВ "Геронтісса і К" повторно повернуто скаржнику на підставі п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, оскільки скаржником знову було недоплачено судовий збір у зв'язку з набранням чинності нової редакції Закону України "Про судовий збір", а також у зв'язку з поданням касаційної скарги з пропуском встановленого строку для її подання без мотивованого клопотання про його відновлення.

05.11.2016 скаржник втретє звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 та рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2015 у справі № 922/5747/14.

В той же час, як вбачається зі змісту втретє поданої касаційної скарги скаржником не усунено недоліків зазначених в ухвалах Вищого господарського суду України від 17.08.2015 та від 18.11.2015, зокрема до касаційної скарги також не додано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі. Проте, скаржником заявлено клопотання про роз'яснення щодо кількості необхідної сплати суми судового збору. При цьому, скаржник зазначає про те, що внаслідок надіслання ухвали від 17.08.2015 лише у вересні 2015 року, його було позбавлено можливості подати повторну касаційну скаргу до внесення змін у Закон України "Про судовий збір".

Втім, таке ствердження скаржника є завідомо неправдивим, з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу Вищого господарського суду України від 17.08.2015 відповідно до штампу про відправку було відправлено сторонам 18.08.2015, а справу супровідним листом Вищого господарського суду України № 922/5747/14/297/2015 від 18.08.2015 було повернуто до господарського суду Харківської області. Крім того, ухвалу Вищого господарського суду України від 17.08.2015 також направлено до Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалу Вищого господарського суду України від 17.08.2015 було надіслано до реєстру 18.08.2015 та оприлюднено 19.08.2015.

Отже, ТОВ "Геронтісса і К" мало можливість ознайомитись з ухвалою від 17.08.2015 вже 19.08.2015, а також отримати її поштою в установлені законом строки.

Крім того, як в ухвалі від 17.08.2015 так і в ухвалі від 18.11.2015 скаржникові було доведено розмір судового збору відповідно до вимог чинного законодавства.

У зв'язку з викладеним, клопотання скаржника про надання часу для усунення недоліків касаційної скарги у зв'язку з необхідністю роз'яснення щодо кількості необхідно сплаченої суми, є фактично зловживанням його процесуальними правами.

Щодо стверджень скаржника про те, що внаслідок повернення у 2015 року його касаційних скарг без розгляду його було позбавлено права на доступ до правосуддя, Вищий господарський суд України вважає за необхідне зауважити на наступному:

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

П. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У даному випадку, обмеженням доступу до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. У випадку невиконання заявником наведених вимог процесуального законодавства, суд зобов'язаний не приймати до розгляду та повертати позовну заяву (в т.ч. касаційну скаргу) заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95 від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Отже, повернення касаційної скарги у зв'язку з поданням її з порушенням вимог ГПК України не є обмеженням права доступу до правосуддя як помилково вважає скаржник у касаційній скарзі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ст. 110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням місцевого господарського суду чи постановою апеляційного господарського суду законної сили.

У даному разі оскаржувана постанова апеляційної інстанції згідно з частиною третьою ст. 105 ГПК України набрала законної сили 16.06.2015, а строк її оскарження в касаційному порядку (з урахуванням приписів ст. 51 ГПК України) закінчився 06.07.2015. Касаційну ж скаргу було подано до суду 05.11.2016, тобто з пропуском встановленого строку для її подання майже на 1 рік та 4 місяці.

Як вбачається з клопотання про поновлення строку, скаржником в обґрунтування поважності пропуску строку на оскарження постанови Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 вказується на ту обставину, що Вищим господарським судом України в ухвалі від 18.11.2015 помилково визначено, що постанова апеляційної інстанції набрала законної сили 16.06.2015, не врахувавши те, що повний текст постанови складено 22.06.2015.

Крім того, ТОВ "Геронтісса і К" стверджує, що пропуск строку внаслідок усунення стороною недоліків при поданні касаційної скарги вперше, не може розглядатись як такий, що вчинений без поважних причин, а повернення вдруге поданої касаційної скарги з підстав порушення строків є незаконним.

Вказані твердження скаржника відхиляються Вищим господарським судом України з огляду на те, що вони зводяться до помилкового тлумачення норм ГПК України.

Зокрема, ствердження скаржника про те, що двадцятиденний строк на касаційне оскарження, встановлений ст. 110 ГПК України починається з дати складання повного тексту постанови суду апеляційної інстанції ґрунтується на помилковому тлумаченню приписів ст. 105 ГПК України.

Так, відповідно до п. 1 ст. 110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

При цьому п. 3 ст. 105 ГПК України визначено, що постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.11.2015 касаційну скаргу ТОВ "Геронтісса і К" повернуто скаржнику не тільки на підставі п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, оскільки її подано без клопотання про відновлення строку, як стверджує скаржник, а й на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, оскільки до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

Зазначену ухвалу від 18.11.2015 було відправлено сторонам 19.11.2015, відповідно до штампу про відправку, а справу супровідним листом Вищого господарського суду України № 922/5747/14/457/2015 від 19.11.2015 було повернуто до господарського суду Харківської області. Отже, Вищим господарським судом України винесено та направлено ухвалу від 18.11.2015 відповідно до норм ГПК України.

Крім того, у січні 2016 року ТОВ "Геронтісса і К" зверталося до Вищого господарського суду України з заявою про повернення судового збору, тобто скаржнику було відомо про існування ухвали від 18.11.2015, однак з третьою касаційною скаргою товариство звернулося лише у листопаді 2016 року без зазначення будь-яких причин неможливості подання відповідної касаційної скарги після 18.11.2015.

При цьому, сам факт подання стороною клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов'язком суду поновити цей строк, оскільки клопотання про поновлення строку для подання касаційної скарги з огляду на приписи ч. 1 ст. 53 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку.

Відповідно до ст. 53 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Враховуючи ту обставину, що касаційну скаргу подано втретє з порушенням вимог Розділу ХІІ1 ГПК України та без мотивованого клопотання про відновлення пропущеного строку для подання касаційної скарги, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відхилення клопотання про відновлення строку на касаційне оскарження постанови Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Враховуючи наведене, а також положення ст.ст. 43, 53 ГПК України, Вищий господарський суд України не визнає причини такого значного пропуску встановленого законом процесуального строку для подання касаційної скарги поважними та відмовляє в задоволенні клопотання про відновлення цього строку.

Враховуючи викладене та керуючись п. 4, п. 5 ч. 1 статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Геронтісса і К" про відновлення строку подання касаційної скарги у справі № 922/5747/14 відхилити.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Геронтісса і К" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 та на рішення господарського суду Харківської області від 10.04.2015 у справі № 922/5747/14 повернути скаржнику.

Головуючий суддя: В. Картере
Судді: Т. Барицька Н. Губенко