РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016Справа №910/15421/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 06.05.2014 року;

від відповідача: Войнаровська Д.М. - за довіреністю від 26.09.2016 року.

В судовому засіданні 19 жовтня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У серпні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач) до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської філії (відповідач) про стягнення 58 749,60 грн. основного боргу, 39 951,97 грн. інфляційних втрат, 3 681,24 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору про надання послуг електрозв'язку №2003783 від 01.04.2012 року.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав проти позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/15421/16. Розгляд справи призначено на 28.09.2016 року.

В судовому засіданні 28.09.2016 року оголошувалась перерва до 19.10.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2012 року Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (оператор) та Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської філії (споживач) укладено Договір про надання послуг електрозв'язку №2003783 (далі - Договір), п. 1.1. якого встановлено, що оператор зв'язку надає споживачу послуги електрозв'язку, а споживач здійснює оплату послуг оператора зв'язку на умовах даного Договору та у відповідності з додатками та додатковими угодами до даного Договору, які є його невід'ємною частиною.

Відносини Сторін, не врегульовані даним Договором, регулюються Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.п. 2.2.10., 2.2.11. Договору оператор зв'язку має право встановлювати тарифи на телекомунікаційні послуги, що надаються оператором зв'язку, крім послуг, тарифи на які регулюються державою, змінювати тарифи на додаткові послуги. При зміні тарифів на додаткові послуги повідомляти Споживача за 7 календарних днів до введення тарифів в дію.

Згідно з п. 4.1. Договору послуги, які надаються Оператором зв'язку, оплачуються згідно відповідних додатків до даного Договору.

Оператор зв'язку надає споживачу в користування однопарні лінії прямого безпосереднього зв'язку (далі - БЗ) в кількості 110 шт. (п.1 Додатку №4 до Договору).

Щомісячна абонентна плата за користування БЗ складає 36,00 грн. з ПДВ (п.2.1. Додатку №4 до Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору споживач сплачує послуги електрозв'язку за спільно погодженою системою оплати: кредитна з поданням рахунків або квитанцій.

Згідно з п. 4.5. Договору розрахунки за фактично отримані в кредит послуги електрозв'язку за кожний попередній місяць проводяться споживачем протягом десяти днів з дня одержання рахунка, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. За отримані в кредит послуги міжміського та міжнародного телефонного зв'язку стягується додаткова плата в розмірі двох відсотків від вартості наданих послуг.

У разі несплати за надані послуги електрозв'язку понад установлений термін (з 21 числа місяця, що настає після розрахункового періоду), споживач сплачує оператору зв'язку штрафну неустойку у вигляді пені, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожну добу затримки (п. 5.10. Договору).

Відповідно до п. 3.1.2. у разі відсутності потреби в послугах електрозв'язку споживач має право відмовитись від їх отримання та припинити дію Договору, та повідомити дату відмови оператору зв'язку письмовою заявою не пізніше ніж за десять днів.

Даний Договір набирає чинності з дня підписання і діє один рік. Якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодна зі сторін не повідомила про його припинення, то даний Договір вважається дійсним на той же термін (п.п. 7.1., 7.2. Договору).

Наказом №55 від 28.04.2014 року позивачем затверджено та введено в дію з 01.06.2014 року нові тарифи на телекомунікаційні послуги та розмістив відповідну інформацію на своєму офіційному веб-сайті.

Листом №01-03/79 від 16.05.2014 року позивач повідомив відповідача про підвищення тарифів на телекомунікаційні послуги з 01.06.2014 року, відповідно до якого щомісячна абонентна плата за користування 110 лініями БЗ зросла з 3 960,00 грн. (110 БЗ*36 грн.) до 64 020,00 грн. (110 БЗ*582 грн.) з ПДВ.

Відповідач листом №822500.27-815 від 13.06.2014 року звернувся до позивача з проханням на час проведення робіт по переключенню ліній БЗ застосовувати тарифи згідно Договору №2003783 від 01.04.2012 року.

Листом №01-03/89 від 16.06.2014 року позивачем повторно повідомлено відповідача про підвищення тарифів на телекомунікаційні послуги з 01.06.2014 року.

Відповідач листом №822500.28-14482 від 23.06.2014 року повідомив позивача про розірвання з 01.07.2014 року Договору №2003783 від 01.04.2012 року.

Позивач на виконання умов Договору у період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року надавав відповідачу послуги електрозв'язку на суму 62 623,00 грн. та надіслав йому рахунок-фактуру №2003783П від 30.06.2014 року, який останнім був оплачений частково у розмірі 3 873,60 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання умов Договору про надання послуг електрозв'язку №2003783 від 01.04.2012 року щодо оплати наданих у період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року послуг, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 58 749,60 грн. основного боргу, 39 951,97 грн. інфляційних втрат, 3 681,24 грн. 3% річних.

Відповідач у своєму відзиві позов заперечував, оскільки не погоджується із самостійною з боку позивача односторонньою зміною тарифів на послуги електрозв'язку, у зв'язку із чим листом №822500.27-815 від 13.06.2014 року відмовився від отримання послуг за зміненим тарифом, а листом №822500.28-14482 від 23.06.2014 року повторно повідомив позивача про відмову від отримання послуг за зміненим тарифом та про розірвання Договору з 01.07.2014 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, позивач умови Договору щодо надання послуг електрозв'язку у період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року виконав, у зв'язку із чим надіслав відповідачу рахунок-фактуру №2003783П від 30.06.2014 року. Факт надання послуг відповідачем не заперечується.

Проте відповідач всупереч п. 4.5. Договору своє зобов'язання з оплати вартості наданих послуг електрозв'язку в повному обсязі не виконав, оплативши 3 873,60 грн., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 58 749,60 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що строк оплати вартості наданих послуг згідно умов Договору настав, доказів оплати таких послуг в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з останнього 58 749,60 грн. (вартість послуг за період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року) основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються наступним.

Так, відповідач заперечує наявність права позивача змінювати тарифи на послуги електрозв'язку в односторонньому порядку.

Згідно з ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальний порядок надання та отримання телекомунікаційних послуг регулюється Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, які розроблені відповідно до

Закону України "Про телекомунікаційні послуги".

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України "Про телекомунікаційні послуги", що кореспондується з п.58 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, оператори телекомунікацій мають право самостійно установлювати тарифи на телекомунікаційні послуги, що ними надаються, крім тих послуг, тарифи на які регулюються державою відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 Закону України "Про телекомунікаційні послуги" державному регулюванню шляхом встановлення граничних або фіксованих тарифів підлягають: тарифи на загальнодоступні послуги; тарифи на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій з істотною ринковою перевагою на ринках певних телекомунікаційних послуг; 3) розрахункові такси за послуги пропуску трафіка до телекомунікаційних мереж операторів телекомунікацій з істотною ринковою перевагою на ринках певних телекомунікаційних послуг; 4) тарифи на надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку операторів телекомунікацій.

Оскільки тарифи на послуги, які надаються відповідно до Договору, не є такими, що підлягають державному регулюванню, а відтак у відповідності до закону позивач має право самостійно встановлювати та змінювати у передбаченому законом порядку тарифи на телекомунікаційні послуги, що ним надаються.

Одночасно з цим, право позивача на одностороннє встановлення та зміну тарифів наданих ним телекомунікаційних послуг передбачено не лише законом, а й умовами укладеного сторонами договору, а саме п.п. 2.2.10., 2.2.11. Договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, підписавши Договір відповідачем було погоджено право позивача на зміну тарифів, у порядку, визначеному Договором.

Пунктом 59 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг передбачено, що оператор, провайдер у разі зміни тарифів, тарифних планів, які він встановлює самостійно, не пізніше ніж за сім календарних днів до їх зміни зобов'язаний: оприлюднити змінені тарифи, тарифні плани у засобах масової інформації та/або на своєму веб-сайті (за його наявності); повідомити абонентові про зміну тарифів, тарифних планів на послуги, що йому надаються.

Судом встановлено, що позивачем було розміщено на офіційному веб-сайті інформацію про зміну тарифу та направлено на адресу відповідача лист №01-03/79 від 16.05.2014 року про зміну тарифу.

Також, відповідач стверджує, що у передбаченому п. 3.1.2. Договору порядку листами №822500.27-815 від 13.06.2014 року та №822500.28-14482 від 23.06.2014 року повідомив позивача про припинення подальшої співпраці та відмовився від отримання послуг за зміненим тарифом.

Однак, відмова від отримання послуг за зміненим тарифом викладена відповічем у листі №822500.28-14482 від 23.06.2014 року, у якому також повідомлено про розірвання Договору з 01.07.2014 року, в той час як у листі №822500.27-815 від 13.06.2014 року міститься прохання на час проведення робіт по переключенню ліній БЗ застосовувати тарифи передбачені у Додатку №4 до Договору, погоджуватись з яким є правом позивача, а не обов'язком.

З огляду на те, що право позивача на зміну тарифів в односторонньому порядку передбачено й законом, й умовами укладеного сторонами договору, та не вимагає обов'язкового погодження відповідачем, враховуючи те, що позивачем було офіційно оприлюднено змінені тарифи та повідомлено відповідача про зміну тарифів, а від отримання послуг за зміненим тарифом відповідач відмовився листом №822500.28-14482 від 23.06.2014 року, яким також повідом про розірвання Договору, з 01.07.2014 року, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно в установленому законом та договором порядку внесені зміни в частині збільшення вартості послуг електрозв'язку, а відтак відповідач зобов'язаний сплатити надані позивачем послуги за зміненими тарифами.

Щодо позовних вимог про стягнення 39 951,97 грн. інфляційних втрат та 3 681,24 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд дійшов висновку про його правильність, у зв'язку із чим, з відповідача підлягає стягненню 3 681,24 грн. 3% річних.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині стягнення підлягають задоволенню частково в розмірі 39 360,84 грн. інфляційних втрат.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01033, м. Київ, Голосіївський район, вулиця Антоновича, будинок 40, ідентифікаційний код 01189910) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) грошові кошти: 58 749,60 грн. (п'ятдесят вісім тисяч сімсот сорок дев'ять гривень 60 копійок) основного боргу, 39 360,84 грн. (тридцять дев'ять тисяч триста шістдесят гривень 84 копійки) інфляційних втрат 3 681,24 грн. (три тисячі шістсот вісімдесят одна гривня 24 копійки) грн. 3% річних та 1 526,87 грн. (одна тисяча п'ятсот двадцять шість гривень 87 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.12.2016 року.

СуддяЮ.В. Цюкало