ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" грудня 2016 р.Справа № 916/2632/16

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі судового засідання Чебан К.В.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1О.(довіреність № 01/11- 525 від 06.07.2016р.);

від відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом комунального підприємства Теплопостачання міста ОСОБА_1

до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморє плюс»

про стягнення 38 874,71 грн., -

встановив:

Комунальне підприємство Теплопостачання міста ОСОБА_1 звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморє плюс» 38 874,71 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, витрати по сплаті судового збору поклавши на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов укладеного між КП „Теплопостачання міста ОСОБА_1 та ТОВ «Чорноморє плюс» договору на постачання теплової енергії № 2411 від 01.11.2006р. щодо здійснення повної та своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, отриману в період з листопада 2012р. по березень 2016р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.09.2016р. порушено провадження по справі № 916/2632/16 за даним позовом, розгляд справи призначено на 19.10.2016р.

В судовому засіданні 19.10.2016р. представником відповідача надано відзив на позовну заяву (вх. № 25546/16), відповідно до якого ТОВ «Чорноморє плюс» просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1». В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що договір №2411 про постачання теплової енергії від 01.11.2006р. є нікчемним, з огляду на те, що не відповідає типовій формі договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. При цьому, відповідач вказує на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував постачання відповідачу теплової енергії в зазначений період.

Також, відповідачем додано до відзиву на позов заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої зазначено, що термін позовної давності щодо будь-яких майнових претензій позивач пропустив без поважних причин та про наявність нібито порушеного права останньому було відомо ще з 21.10.2012р.

У звязку з неявкою в судове засідання представника позивача та ненаданням всіх витребуваних доказів, ухвалою господарського суду Одеської області від 19.10.2016р. розгляд справи відкладено на 09.11.2016р.

Ухвалою господарського суду від 09.11.2016р. розгляд справи відкладено на 23.11.2016р., - згідно ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 23.11.2016р.:

- представником позивача надано заперечення на відзив відповідача (вх. № 28511/16), відповідно до яких КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» зазначає про необґрунтованість посилань відповідача про нікчемність договору № 2411 від 01.11.2006р. та звертає увагу суду на рішення господарського суду Одеської області від 27.12.2011р. по справі № 35/17-4462-2011, яким задоволено позов КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1», стягнуто з ТОВ «Чорноморє плюс» на користь КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» 5 120,95 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію саме за договором на постачання теплової енергії № 2411 від 01.11.2006р.

- представником відповідача надано суду письмові пояснення (вх. № 28510/16), згідно яких останній зазначив, що на даний час відповідач дійсно знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Армійська, 2, в приміщенні загальною площею 85,3 кв.м. на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 12.03.2012р., укладеного з орендодавцем ОСОБА_2 Зазначене приміщення належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 18.05.2010р.

Ухвалами господарського суду Одеської області від 23.11.2016р.:

- продовжено строк розгляду справи до 12.12.2016р., відповідно до ст. 69 ГПК України;

- розгляд справи відкладено на 07.12.2016р. згідно ст. 77 ГПК України.

02.12.2016р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшли письмові пояснення (вх. № 29275/16), відповідно до яких КП «Теплопостачання міста ОСОБА_1» зазначає, що договір № 2411 від 01.11.2006р. було підписано уповноваженою особою відповідача та скріплено печаткою товариства, при цьому, за весь період дії договору ніяких пропозицій з боку відповідача щодо внесення змін до договору № 2411 на адресу позивача не надходило. Також, позивач зазначає, що під час розгляду справи № 35/17-4462-2011 відповідачем було визнано позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію саме за договором № 2411 від 01.11.2006р., що вбачається з тексту рішення господарського суду Одеської області від 27.12.2011р., таким чином, посилання відповідача на нікчемність зазначеного договору є безпідставними.

07.12.2016р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшла уточнена заява про застосування строків позовної давності (вх. № 2-6492/16), відповідно до якої ТОВ «Чорноморє плюс» просить суд застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, отриману в період з жовтня 2012р. по серпень 2013р.

В судовому засіданні 07.12.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 07.12.2016р. не зявився, хоч і повідомлявся про час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 23.11.2016р.

Натомість, 07.12.2016р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення та продовження строку розгляду справи (вх. № 2-6493), згідно якого останній вказує про неможливість його прибуття у судове засідання, з огляду на прийняття участі у справі, що слухається в Одеському окружному адміністративному суді.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення та продовження строку розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно чинного господарського процесуального законодавства інститут представництва юридичної особи не є безпосередньо повязаним з особистістю будь-якого окремого представника.

Таким чином, відповідач, який є юридичною особою, не позбавлений права направити до суду іншого представника для забезпечення захисту своїх інтересів, надавши, при цьому, відповідну довіреність. Зворотне підлягає доведенню в порядку ст.33 ГПК України. Крім того, права та інтереси товариства у суді має право представляти також його керівник. Відповідачем в порядку ст.33 ГПК України не доведена неможливість участі у судовому засіданні іншого представника або керівника підприємства.

Крім того, за змістом ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає розгляд справи у випадку, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу.

Необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що строк розгляду справи за клопотанням представника позивача вже було продовжено на пятнадцять днів, який, у відповідності до ст. 69 ГПК України, закінчується 12.12.2016р., суд доходить висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та продовження строку її розгляду.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 07.12.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судових засіданнях представників сторін, суд встановив наступне.

17.02.2006р. між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та ТОВ ««Чорноморє плюс» укладено договір купівлі-продажу № 34 нежилих приміщень шляхом викупу, згідно якого відповідач придбав нежилі приміщення загальною площею 85,3 м.кв., розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Армійська, 2.

01.11.2006р. між КП „Теплопостачання міста ОСОБА_1 (Теплопостачальною організацією) та ТОВ «Чорноморє плюс» (Споживачем) було укладено договір на постачання теплової енергії № 2411 (Договір), відповідно до умов якого теплопостачальна організація зобовязалась постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобовязався оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

П. 2.1 Договору сторони встановили, що теплова енергія постачається споживачу на опалення приміщення за адресою: вул. Армійська, 2, згідно Додатку 1 до цього договору.

Згідно п.5.1 Договору сторони узгодили, що облік споживання теплової енергії на опалення визначається розрахунковим способом.

Межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін: система опалення Споживача входить до системи опалення будинку по вулиці Армійська,2. (п.5.2 Договору).

П.5.3 Договору сторони встановили, що кількість спожитої теплової енергії визначається розрахунковим способом:

- на опалення згідно теплового навантаження будівлі з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел Теплопостачальної організації та кількості діб роботи теплоспоживчого обладнання Споживача в розрахунковий період;

- теплове навантаження це норма витрат на опалення будівель, яка визначається згідно будівельного обсягу та опалюваних характеристик будівель.

Розділом 6 Договору узгоджено порядок розрахунків за теплову енергію, згідно з яким:

- розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації по тарифу 179,12 грн. за 1 Гкал., діючому на момент укладання договору (п. 6.1 Договору);

- розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2 Договору);

- споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації вартість заявленої та зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період (п.6.3 Договору);

- кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця, наступного за розрахунковим (п. 6.4 Договору).

П. 10.1 Договору сторони встановили, що Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2007р.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін (п. 10.4 Договору).

Додатком № 1 до договору на постачання теплової енергії № 2411 від 01.11.2006р. сторони визначили кількість теплової енергії по кварталам та місяцям року та теплове навантаження на опалення.

На підставі договору дарування від 18.05.2010р. нежитлове приміщення загальною площею 85,3 кв.м., розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Армійська, 2, було передано ОСОБА_2

12.03.2012р. між ОСОБА_2 (орендодавцем) та ТОВ «Чорноморє плюс» (орендарем) укладено договір оренди нежитлового приміщення, згідно якого нежитлове приміщення загальною площею 85,3 кв.м., розташоване за адресою: м.Одеса, вул. Армійська, 2, було передано відповідачу в оренду.

Позивач зазначає, що в період з листопада 2012р. по березень 2016р. включно, на виконання умов Договору № 2411 від 01.11.2006р., Теплопостачальна організація відпустила відповідачу теплову енергію на загальну суму 39 753,76 грн, а саме:

- в листопаді 2012р. 1,34 Гкал на суму 1360,85 грн.;

- в грудні 2012р. 2,43701 Гкал на суму 2 474,93 грн.;

- в січні 2013р. 1,47883 Гкал на суму 1 501,85 грн.;

- в лютому 2013р. 1,62587 Гкал на суму 1 651,17 грн.;

- в березні 2013р. 1,66160 Гкал на суму 1 687,45 грн.;

- в квітні 2013р. 0,58067 Гкал на суму 589,71 грн.;

- в жовтні 2013р. 1,02733 Гкал. на суму 1 043,32 грн.;

- в листопаді 2013р. 1,34 Гкал. на суму 1 360,85 грн.;

- в грудні 2013р. 1,84438 Гкал. на суму 1 873,08 грн.;

- в січні 2014р. 1,95238 Гкал. на суму 1 751,25грн.;

- в лютому 2014р. 1,69090 Гкал. на суму 1 516,70 грн.;

- в березні 2014р. 1,42621 Гкал. на суму 1 279,28 грн;

- в квітні 2014р. 0,44667 Гкал. на суму 475,07 грн.

- в жовтні 2014р.- 0,5897 Гкал. на суму 71,85 грн.

- в листопаді 2014р. -1,29925 Гкал. на суму 1 583,12 грн.;

- в грудні 2014р. 1,14561 Гкал. на суму 1 654,13 грн.;

- в січні 2015р. 1,61245 Гкал. на суму 2 328,20 грн.

- в лютому 2015р. 1,09398 Гкал. на суму 1 579,59 грн.

- в березні 2015р. 1,01220 Гкал. на суму 2 048,14 грн.

- в квітні 2015р. 0,34244 Гкал. на суму 601,06 грн.

- в жовтні 2015р. 0,13437 Гкал. на суму 225,92 грн.

- в листопаді 2015р. 1,20565 Гкал. на суму 1 956,73 грн.

- в грудні 2015р. 1,62859 Гкал. на суму 2 643,14 грн.

- в січні 2016р. 2,06075 Гкал. на суму 3 344,53 грн.

- в лютому 2016р. - 1,00186 Гкал. на суму 1 583,41 грн.

- в березні 2016р. 0,99238 Гкал. на суму 1 568,43 грн.

Розрахунки за теплову енергію, поставлену в зазначений період, здійснено відповідно до тарифів, встановлених Постановами НКРРКП України: №133 від 30.09.2011р., №493 від 31.12.2013р., №190 від 31.03.2014р., №591 від 23.05.2014р., №648 від 28.11.2014р., №243 від 27.02.2015р., №1121 від 31.03.2015р. На підтвердження надання послуг з опалення позивачем надано довідки про роботу котелень за період з жовтня 2012р. по березень 2016р.

Позивач зазначає, що відповідачем здійснено лише часткову оплату за отриману в квітні 2013р. теплову енергію в сумі 879,05грн., з огляду на що за ним рахується заборгованість в сумі 38 874,71грн. за період з жовтня 2012р. по березень 2016р.

Все вищезазначене і стало підставою для звернення КП Теплопостачання міста ОСОБА_1 до господарського суду Одеської області з даним позовом, в якому позивач просить стягнути з відповідача 38 874,71 грн. заборгованості за отриману теплову енергію.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ч.1 ст.277 Господарського кодексу України, абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об'єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання.

Положеннями ч.5, ч. 6 ст.19 Закону України „Про теплопостачання передбачено, що Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч.6 ст.25 Закону України „ Про теплопостачання ).

Згідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2006р. між КП „Теплопостачання міста ОСОБА_1 (Теплопостачальною організацією) та ТОВ «Чорноморє плюс» (Споживачем) було укладено договір на постачання теплової енергії № 2411 (Договір), відповідно до умов якого теплопостачальна організація зобовязалась постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобовязався оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором. П. 2.1 Договору сторони встановили, що теплова енергія постачається споживачу на опалення приміщення за адресою: вул. Армійська, 2.

Ознайомившись із зазначеним договором, суд зазначає, що при його укладенні сторони погодили всі істотні умови з урахуванням принципу свободи договору щодо його змісту та волі сторін, що підтверджується підписами представників сторін на договорі, який скріплено печатками останніх, при цьому, правовідносини між сторонами в межах взятих на себе зобов'язань за договором, мають довготривалий характер та в його межах позивач ще з 2006р. поставляє на об`єкт відповідача теплову енергію, - з огляду на що суд не приймає до уваги посилання відповідача про нікчемність договору.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з жовтня 2012р. по березень 2016р. Теплопостачальна організація на підставі договору на постачання теплової енергії № 2411 від 01.11.2006р. відпустила відповідачу теплову енергію на опалення обєку відповідача загальною площею 85,3кв.м., розташованого за адресою: м.Одеса, вул. Армійська, 2.

Згідно п. 6.3 Договору сторони передбачили, що Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця, наступного за розрахунковим.

Розрахунок за поставлену теплову енергію, здійснений КП „Теплопостачання міста ОСОБА_1 на підставі діючих за спірний період тарифів, постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, - та становить 39 753,76 грн.

При цьому, відповідач сплатив за отриману теплову енергію лише 879,05грн., таким чином, несплаченою залишилась отримана теплова енергія на суму 38 874,71грн.

Розрахунок за отриману відповідачем теплову енергію в період з листопада 2012р. по березень 2016р. судом перевірено та визнано вірним.

Зазначена заборгованість підтверджена матеріалами справи, з приводу чого суд вважає позовні вимоги КП „Теплопостачання міста ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Чорноморє плюс» заборгованості за поставлену теплову енергію відповідно до договору на постачання теплової енергії № 2411 від 01.11.2006р. в сумі 38 874,71грн. обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Що стосується посилань відповідача на відсутність доказів отримання ним теплової енергії від позивача, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на положення ч.5, ч. 6 ст. 19 Закону України „Про теплопостачання, та наявні в матеріалах справи довідки про роботу котелень за період з жовтня 2012р. по березень 2016р., які свідчать про те, що на об`єкт відповідача позивачем в зазначений період поставлялась теплова енергія.

Поряд з тим, відповідачем заявлено про сплив позовної давності стосовно заявлених позовних вимог про стягнення вартості теплової енергії, отриманої в період з жовтня 2012 р. по серпень 2013р., з огляду на що господарський суд виходить з наступного.

Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 ЦК України (ст. 260 ЦК України)

У ч.1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Виходячи з положень п.6.4. договору № 2411 від 01.11.2006р., кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця, наступного за розрахунковим.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з листопада 2012р. по квітень 2013р. включно позивачем поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 9 265,96грн., при цьому, відповідачем здійснено часткову оплату в сумі 879,05грн. за отриману в квітні 2013р. теплову енергію, таким чином, сума заборгованості за зазначений період складає 8 386,91грн.

Суд зазначає, що про порушення свого права на одержання оплати за надану за договором теплову енергію:

- в листопаді 2012р. позивач дізнався 21.12.2012р., а тому строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості розпочався 21.12.2012р.

- в грудні 2012р. - позивач дізнався 21.01.2013р., а тому строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості розпочався 21.01.2013р.

- в січні 2013р. - позивач дізнався 21.02.2013р., а тому строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості розпочався 21.02.2013р.

- в лютому 2013р. - позивач дізнався 21.03.2013р., а тому строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості розпочався 21.03.2013р.

- в березні 2013р. - позивач дізнався 21.04.2013р., а тому строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості розпочався 21.04.2013р.

- в квітні 2013р. - позивач дізнався 21.05.2013р., а тому строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості розпочався 21.05.2013р.

Таким чином, строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію в листопаді 2012р. закінчився 21.12.2015р., в грудні 2012р. 21.01.2016р., в січні 2013р. 21.02.2016р., в лютому 2013р. 21.03.2016р., в березні 2013р. 21.04.2016р., в квітні 2013р. 21.05.2016р.

Між тим, з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості, в тому числі за зазначений період, позивач звернувся 26.09.2016р. Таким чином, позивачем пропущений строк позовної давності до заявлених вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості за теплову енергію поставлену йому за договором № 2411 від 01.11.2006р. в період з листопада 2012р. по квітень 2013р.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що строк позовної давності для звернення з вимогами про стягнення 8 386,91грн. заборгованості за поставлену в листопаді 2012р. квітні 2013р. теплову енергію сплив, та приймаючи до уваги подану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог КП „Теплопостачання міста ОСОБА_1 в частині стягнення зазначеної суми.

При цьому, суд не вбачає за доцільне розглядати вимоги відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за періоди: жовтень 2012р., травень-серпень 2013р., - оскільки в зазначені періоди теплова енергія на об`єкт відповідача не поставлялась та позивачем не заявлено таких вимог.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача на користь позивача 30 487,80грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2013р. по березень 2016р. за договором № 2411 від 01.11.2006р.

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморє плюс (67667, Одеська область, Біляївський район, смт. Хлібодарське, Маякська дорога, 22, ) на користь комунального підприємства Теплопостачання міста ОСОБА_1 (65110, м. Одеса, вул. Балківська, 1-Б, ) 30 487 (тридцять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 80 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію, 1 080 (одна тисяча вісімдесят) грн. 62 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 12 грудня 2016 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко