КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа№ 910/10396/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участі представників сторін:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: не з'явився.

від третьої особи: не з'явився.

розглянувши

апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 30.09.2016 року

у справі № 910/10396/16 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова

компанія "Українська страхова група"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2

про стягнення 15 927,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2016 року позов задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, вул. Русанівський бульвар, буд. 8, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м.Київ, вул. Івана Федорова, 32-а, ) суму заборгованості у розмірі 15 927 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот двадцять сім) грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 р. апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2016 року у справі №910/10396/16 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження.

В судове засідання 13.12.2016 року представники позивача, відповідача та третьої особи не з'явилися про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача, відповідача та третьої особи, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 04.09.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - позивач) та ОСОБА_3, як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування № 28-0107-14-01154, згідно умов якого об'єктом страхування є транспортний засіб марки "Ауді" д.н.з НОМЕР_1.

10.02.2015 року у м. Києві на проспекті ім. Курбаса Леся, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Ауді" д.н.з НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу "БМВ 530" д.н.з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

Відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва №759/2611/15-п від 25.02.2015 року встановлено вину гр. ОСОБА_2 у здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до страхового акту № ДККА-42783 від 02.03.2015 року та калькуляції до нього, страхового акту № ДККА-42783/1 від 23.03.2015 року та калькуляції до нього, акту виконаних робіт № від 19.03.2015 року, розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу "Ауді" д.н.з НОМЕР_1, внаслідок ДТП склав 15927,30 грн., які було виплачено позивачем згідно платіжних доручень № 4373 від 03.03.2015 року та №5756 від 23.03.2015 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Внаслідок того, що цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди на момент скоєння останнього, не була застрахована та водій транспортного засобу належить до пільгової категорії громадян, позивач звернувся з вимогою про відшкодування страхової виплати до Моторного (транспортного) страхового бюро України за рахунок фонду захисту потерпілих.

Позивач у своєму позові просив стягнути з відповідача 15927,30 грн. страхового відшкодування та судових витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно статті 1187 ЦК України Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст. 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Як вбачається з довідки про дорожньо-транспортної пригоди № 57545930, виданою ВДАІ Святошинським РУ ГУМВСУ в м. Києві, винна у ДТП особа ОСОБА_2 належить до пільгової категорії громадян України та має посвідчення АП1 179024.

Згідно п. 13.1 та п. 13.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка регулює особливості страхування цивільно - правової відповідальності окремих категорій громадян україни, учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди і групи, які особисто керують належними їм транспорт ними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим законом.

Розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід ІІ групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або ІІ категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій ромадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Згідно п. 3.6 Положення, у редакції 2014 року, від 07 серпня 2014 року №320/2014, затвердженого протоколом президії МТСБУ та погодженого Протоколом Координаційної Ради МТСБУ від 17 листопада 2014 року №47/2014, зазначено, «.... Бюро за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання дорожньо-транспортної пригоди з вини осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з п. 13.1 ст. 13 Закону та у разі коли особою, відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є особа, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів іншим страховиком - членом МТСБУ, що визнанні банкрутом та/або ліквідований.

Згідно положень п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодуваня (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка мас право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду страхового від нкодування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Відповідно до підпункту "г" пункту 41.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно п. 35.1 та п. 35.2 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування та надає документи, необхідні для проведення регламентної виплати.

Отже, умовами Закону визначено, що для отримання регламентної виплати потерпілий або інша особа в межах строків визначених Законом має повідомити про страховий випадок та звернутися з відповідною заявою, надавши документи, які передбачені ст. 35 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не повідомив про страховий випадок, а також не звертався в МТСБУ з приводу отримання вищевказаної виплати на підставі п.п. «г » п. 41.1. ст. 41 Закону та не надав докази, що з такі дії були вчинені і потерпілою особою.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відсутність самого посвідчення пільгової категорії, не є підставою для висновку, що вина особа належить до пільгової категорії громадан України та звільнена від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 13 Закону.

Матеріали справи не містять докази щодо наявності у винної особи посвідчення пільгової категорії, що не дає страховику права вимагати компенсацію з Фонду захисту потерпілих.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та відмовляє в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2016 року у справі №910/10396/16 скасувати та прийняти нове рішення.

В позові відмовити повністю.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32-а, ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, вул. Русанівський бульвар, буд. 8, ) 1515,80 грн. судового збіру за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Справу № 910/10396/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Копію постанови направити сторонам та третій особі.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло