ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.12.2016 Справа № 905/2824/16

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при помічнику судді Буховець С.А. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика «СЄВЄРНАЯ», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІК», м. Донецьк

про: стягнення заборгованості у розмірі 507327,02 грн. та розірвання договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 12.09.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №41/16 від 15.04.2016р.;

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика «СЄВЄРНАЯ», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІК», м. Донецьк про стягнення заборгованості у розмірі 507327,02 грн. та розірвання договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р., залізничних накладних, акти виконаних робіт, платіжні доручення.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30.11.2016р. продовжено розгляд справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 07.12.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення розміру позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

19.12.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІК» (надалі Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика «СЄВЄРНАЯ» (надалі Клієнт) був укладений договір про організацію перевезень вантажів №63/11 (надалі Договір), відповідно до якого Експедитор згідно Договору, що є дорученням Клієнта, на підставі заявок Клієнта за його рахунок та за винагороду (плату) організує перевезення вантажів в залізничному рухомому складі й повязані з цим послуги шляхом укладання договорів з підприємствами, вповноваженими здійснювати перевезення або організацію перевезень вантажів, підприємствами власниками (балансоутримувачами) залізничного рухомого складу, іншими юридичними особами, а Клієнт сплачує й приймає надані Експедитором послуги на умовах Договору (п.1.2. Договору).

Умовами п.9.1. Договору, він набирає чинності з дати підписання Сторонами і діє до 31.12.2012р. включно.

За умов п.9.2. Договору визначено, що Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін не менш, ніж за 30 днів до закінчення його дії не повідомить іншу Сторону в письмовій формі про припинення дії Договору.

Згідно п.2.2., п.2.2.4. Договору, обовязки Клієнта приймати вагони, які подані за заявкою Клієнта. Відмова від прийняття вагонів допускається лише у випадках, якщо виключається можливість використання вагонів під перевезення вантажу внаслідок їх технічної або комерційної непридатності. Непридатність вагонів в комерційному та/або технічному відношенні повинна підтверджуватись актами ВУ-23, ВУ-25, ВУ-26 та актом ГУ-23, оформленими згідно вимог Статуту залізниць України та Правил перевезень вантажів.

Умовами п.2.4., п.2.4.1. Договору, обовязки Експедитора приймати до розгляду та виконання заявки Клієнта на організацію перевезень вантажів та на понадпланові (позапланові) перевезення, виходячи з поточних можливостей Державного підприємства «Український транспортно-логістичний центр», підприємств-власників (балансоутримувачів) залізничного рухомого складу, залізниць в здійсненні перевезень вантажів.

Відповідно п.2.4., п.2.4.2. Договору визначено, що обовязки Експедитора організовувати відповідно до наданих Клієнтом Заявок перевезення вантажів Клієнта залізничним транспортом та надавати інші послуги, що повязані з перевезенням вантажів, шляхом укладання договорів з підприємствами, вповноваженими здійснювати перевезення або організацію перевезень вантажів, підприємствами власниками (балансоутримувачами) залізничного рухомого складу, іншими юридичними особами.

Згідно п.3.2. Договору, Вартість послуг з організації перевезень вантажів визначається в розмірі тарифів, встановлених чинним законодавством України для перевезення вантажів в вагонах парку залізниць України із використанням коефіцієнтів, встановлених державними органами, а також із застосуванням додаткового підвищуючего коефіцієнту 1,3 для перевезень за даним Договором. Вказана вартість містить в собі вартість залізничного тарифу за перевезення вагонів як в навантаженому так і в порожньому стані, що стягується залізницями, вартість послуг Державного підприємства «Український транспортно-логістичний центр», вартість надання вагонів для перевезення вантажів, податок на додану вартість, який нараховується у випадках, визначених чинним законодавством.

Умовами п.3.3. Договору (в редакції Додаткової угоди від 01.02.2012р.), винагорода (плата) Експедитору встановлюється в розмірі 3% вартості організації перевезень вантажів (без ПДВ) та сплачується Клієнтом впродовж 3-х робочих днів після надання послуг на підставі рахунків Експедитора або утримується Експедитором самостійно з авансових платежів Клієнта.

Таким чином, винагорода це плата Експедитору за надані послуги, яка складає розмір 3% вартості організації перевезень вантажів.

На виконання умов зазначеного договору відповідач організовував та надав позивачу послуги з організації перевезень вантажів у вагонах парку Укрзалізниці, які знаходились в оперативному управлінні ДП «Український транспортно-логістичний центр», а позивач відшкодовував йому послуги з організації цих перевезень та сплачував за це винагороду Експедитора.

Проте, 22.10.2015р. позивач, без залучення Експедитора, уклав Договір оренди залізничного рухомого складу №1-135/10-15 з ДП «Трансгарант Україна» та 14.03.2016р. Договір оренди залізничного рухомого складу №2/2016/30 з ТОВ «Спецвагон Транслізинг» відповідно, за якими узяло у оренду приватні полу вагони у кількості 180 штук. За використання цих вагонів у перевезенні вантажів позивач зобовязався сплачувати орендну плату у розмірі 350 грн. за кожен день оренди однієї одиниці вагонів.

У звязку з тим, що позивач не мав свого особового рахунку, зареєстрованого в залізницях (Південний, Донецькій, Придніпровський та інших) та не було належним чином зареєстровано, як платник залізничного тарифу в Укрзалізниці та інших державних органах, позивач звернувся до відповідача. З березня по липень 2016р. платником залізничного тарифу за перевезення вантажів ТОВ ЦЗФ «СЄВЄРНАЯ» є ТОВ «ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІК».

За виконання цих обовязків позивач, ТОВ ЦЗФ «СЄВЄРНАЯ», погодився сплачувати винагороду (плату) у розмірі 3% вартості здійснення послуг по оплаті залізничного тарифу за перевезення вантажів зі свого коду.

На виконання умов зазначеного договору відповідачем, протягом березня липня 2016р. надавалися позивачу послуги з організації перевезень вантажів, виступивши платником залізничного тарифу за перевезення вантажів ТОВ ЦЗФ «СЄВЄРНАЯ» відповідно до актів виконаних робіт: від 31.03.2014р. на суму 282961,09 грн., від 30.04.2015р. на суму 1459595,19 грн., від 30.04.2015р. на суму 273,48 грн., від 31.05.2016р. на суму 1469787,94 грн., від 30.06.2016р. на суму 224278,26 грн., від 31.07.2016р. на суму 43997,64 грн. та звітами експедитора, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Факт надання послуг та, відповідно, факт її прийняття з боку позивача, ТОВ ЦЗВ «СЄВЄРНАЯ», підтверджуються актами виконаних робіт: від 31.03.2014р. на суму 282961,09 грн., від 30.04.2015р. на суму 1459595,19 грн., від 30.04.2015р. на суму 273,48 грн., від 31.05.2016р. на суму 1469787,94 грн., від 30.06.2016р. на суму 224278,26 грн., від 31.07.2016р. на суму 43997,64 грн. та звітами експедитора, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Означені акти виконаних робіт підписані сторонами без заперечень.

Позивачем було здійснено оплату за надання послуг у розмірі 3270171,62 грн., згідно до платіжних доручень: №390 від 22.03.2016р., №397 від 29.03.2016р., №398 від 29.03.2016р., №399 від 29.03.2016р., №400 від 29.03.2016р., №403 від 31.03.2016р., №404 від 31.03.2016р., №407 від 01.04.2016р., №408 від 01.04.2016р., №409 від 05.04.2016р., №410 від 05.04.2016р., №412 від 08.04.2016р., №418 від 13.04.2016р., №419 від 14.04.2016р., №420 від 14.04.2016р., №421 від 14.04.2016р., №422 від 14.04.2016р., №423 від 15.04.2016р., №436 від 15.04.2016р., №441 від 29.04.2016р., №443 від 05.05.2016р., №446 від 06.05.2016р., №452 від 12.05.2016р., №456 від 13.05.2016р., №458 від 13.05.2016р., №459 від 18.05.2016р., №460 від 18.05.2016р., №463 від 19.05.2016р., №465 від 20.05.2016р., №468 від 26.05.2016р., №476 від 31.05.2016р., №477 від 02.06.2016р., №479 від 03.06.2016р., №495 від 15.06.2016р., №496 від 17.06.2016р., №515 від 07.07.2016р., належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Однак, за даними «Головного інформаційного-обчислювального центру» ПАТ «Українська залізниця» - ТОВ «ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІК» було сплачено до бюджету за ТОВ ЦЗФ «СЄВЄРНАЯ» залізничний тариф на суму 2762844, 60 грн.

Таким чином, реальне сальдо за цими операціями, як різниця між сплаченими за платіжними дорученнями та від реального сплаченого залізничного тарифу, з урахуванням податку на додану вартість та відповідно з цієї сими винагорода Експедитора 3%= (3270171,62 грн. 2762844,60 грн.) становить 507327,02 грн.

Господарський суд приймає до уваги, що позивачем при отриманні послуг не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання відповідачем по прийнятих за Договором зобовязань з надання послуг.

Оскільки суду не надано доказів незгоди позивача щодо належності виконання відповідачем прийнятих на себе згідно Договору зобовязань, не надано доказів відмови від цих послуг та прийняття їх у встановленому порядку, суд дійшов висновку, що свої зобовязання відповідач виконав у відповідності з умовами Договору.

Згідно з п.1. ч.2. ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Стаття 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України) передбачає, субєкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України, якщо Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України визначено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 929 Цивільного кодексу України, ст. 316 ГК України, ч.1. ст. 9 ЗУ «Про транспортне-експедиторську діяльність» визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно зі ст. 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Враховуючи, що законом не передбачено встановлення (затвердження, погодження тощо) конкретної вартості послуг з організації перевезень вантажів в залізничному рухомому складі та конкретного розміру винагороди експедитору, вони встановлюються (узгоджуються) безпосередньо в договорі з клієнтом за домовленістю сторін в порядку ст. 632 ЦК України.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення заборгованості у розмірі 507327,02 грн. за договором №63/11 від 19.12.2011р. відсутні, так як відповідачем надані позивачу послуги з організації перевезень вантажів на суму 3270171,62 грн., а позивачем підписані акти виконаних робіт без заперечень та сплачено на рахунок відповідача сума виконаних послуг у розмірі 3270171,62 грн.

За таких обставин, через недоведеність позовних вимог належними доказами вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 507327,02 грн. за договором №63/11 від 19.12.2011р. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про розірвання розірвання договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика «СЄВЄРНАЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІК» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В силу приписів ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивачем не доведено підстав для розірвання договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р., вніслідок його істотного порушення відповідачем.

Частиною першою та другою статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Наявність вищевказаних обставин позивачем також не доведена.

Таким чином, як вбачається, із змісту позовної заяви, у якості підстав позову про розірвання договору, позивач не посилається на обставини, які виходячи із викладених вище норм законодавства України, є підставами розірвання (в тому числі достроково) укладеного з відповідачем договору поставки, зокрема, на істотну зміну обставин, якими позивач керувався при укладенні договору.

Судом не встановлено наявності 4 умов, необхідних для розірвання договору у встановленому законом порядку, передбачені ст. 652 ЦК України, а тому підстав для дострокового розірвання договору суд не вбачає.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що підстави для розірвання договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р. відсутні.

За таких обставин, через недоведеність позовних вимог належними доказами вимоги позивача про розірвання договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 11, 526, 626, 629, 632, 638, 651, 652, 929, 931 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 180, 188, 316 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика «СЄВЄРНАЯ», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС СИСТЕМ ЛОДЖИСТІК», м. Донецьк про стягнення заборгованості у розмірі 507327,02 грн. та розірвання договору про організацію перевезень вантажів №63/11 від 19.12.2011р. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Суддя І.А. Бойко

Вик. помічник судді Буховець С.А.

т.050-144-78-99