КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Справа№ 910/14451/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Яценко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2016

у справі № 910/14451/15 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік»,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахалінське»,

3) Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння»,

про внесення змін до договору,

за участю представників сторін:

від позивача: 1) Борисенко Д.В. - представник (довіреність від 29.12.2015 №187);

2) Єлєніна С.М. - представник (довіреність від 09.11.2015 №165);

від відповідача 1: Чередніченко М.О. - представник (довіреність від 18.10.2016 №б/н);

від відповідача 2: Романюта А.Л. - представник (довіреність від 26.09.2016 №10);

від відповідача 3: Метенко Т.І. - представник (довіреність від 11.01.2016 №б/н),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» (надалі - ПАТ «НАК «Надра України», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» (надалі - ТОВ «Голден Деррік», відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахалінське» (надалі - ТОВ «Сахалінське», відповідач 2), Приватного акціонерного товариства «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» (надалі - ПрАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння», відповідач 3) про внесення змін до договору про спільну діяльність на Сахалінському родовищі від 26.12.2003 №122.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 у справі №910/18448/14 розірвано договір купівлі-продажу від 30.04.2013 №136/13, за яким Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» частку у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за договором від 26.12.2003 №122 про спільну діяльність на Сахалінському родовищі, укладеному між НАК «Надра України», ДП НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» та ТОВ «Сахалінське». У зв'язку з чим, на думку позивача, він набув право власності на частку у праві спільної часткової власності у розмірі 24 %.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.01.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 у справі №910/14451/15 позов задоволено повністю. Внесено зміни до договору № 122 від 26.12.2003 про спільну діяльність на Сахалінському родовищі та викладено розділи та пункти договору в запропонованій позивачем редакції.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.08.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 скасовано, справу №910/14451/15 направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 відмовлено Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Надра України» в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Чорногуз М.Г., розгляд справи призначено на 01.12.2016.

У зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, протоколом про автоматичну зміну складу колегії суддів справа №910/14451/16 передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Дикунська С.Я. та ухвалою від 01.12.2016 апеляційна скарга прийнята до провадження у визначеному складі суду.

Відповідачі скористалися правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надали відзиви на апеляційну скаргу, в якому просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні 01.12.2016 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів проти доводів апеляційної скарги заперечили, вважають рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

01.12.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 26.12.2003 між Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія» (в тексті договору - підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сахалінське» (в тексті договору - інвестор) був укладений договір №122 про спільну діяльність, предметом якого є спільна виробнича діяльність учасників з приводу організації й здійснення геологічного вивчення, у тому числі, дослідно-промислової розробки Сахалінського родовища, шляхом буріння свердловини № 114 та добурювання свердловини №20 до проектної глибини та можливої розробки свердловин №№114, 20 з метою одержання прибутку.

01.08.2007 до договору про спільну діяльність сторонами укладено додаткову угоду №3, якою до складу учасників договору про спільну діяльність включено Національну акціонерну компанію «Надра України» та викладено договір про спільну діяльність у новій редакції.

Статтею 6 договору № 122 про спільну діяльність, в редакції додаткової угоди № 3 від 01.08.2007, визначено, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, майно, продукція, створені в результаті спільної діяльності та одержані від такої діяльності доходи є спільною частковою власністю учасників. Виключення з цього правила становить майно учасників, що є державною власністю та передане учасником у користування згідно договорів оренди для цілей здійснення спільної діяльності; майно учасників, що є приватною власністю, яке передане учасником у користування згідно договорів оренди для цілей здійснення спільної діяльності; геологічна інформація (документація). Частки учасників у праві спільної часткової власності визначаються з урахуванням розміру вкладів відповідно до договору, програми робіт спільної діяльності та бюджету спільної діяльності. У випадку припинення даного договору кожному учаснику повертається внесене ним у спільну діяльність майно і кошти. Все інше майно, утворене в результаті спільної діяльності розподіляється між учасниками у наступній пропорції: ТОВ "Сахалінське" - 75%, НАК "Надра України" - 24 %, Дочірнє підприємство НАК "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія" - 1 %.

Місцевим судом встановлено, що 30.04.2013 на підставі договору купівлі-продажу №136/13 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» свою частку в розмірі 24 % у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за договором від 26.12.2003 №122.

30.04.2013 Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України», Дочірнім підприємством НАК «Надра України» «Полтавнафтогазгеологія», Товариством з обмеженою відповідальністю «Сахалінське», Закритим акціонерним товариством «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» була укладена додаткова угода № 4 до договору про спільну діяльність, відповідно до якої виключено зі складу учасників даного договору Дочірнє підприємство НАК "Надра України" "Полтавнафтогазгеологія" та Національну акціонерну компанію "Надра України", включено до складу учасників ЗАТ "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" та ТОВ "Голден Деррік", а договір про спільну діяльність викладено у новій редакції, предметом якого згідно пункту 1.1. є спільна інвестиційна та виробнича діяльність Учасників на основі їхніх вкладів без створення юридичної особи по видобуванню нафти, конденсату і газу (промисловій розробці) Сахалінського нафтоконденсатного родовища (Харківська область, Україна) в межах Програми робіт спільної діяльності, видобутку, підготовки, транспортування, переробки вуглеводнів та їх реалізація з метою отримання прибутку.

13.05.2013 Публічним акціонерним товариством «НАК «Надра України», як продавцем, та ТОВ «Голден Деррік», як покупцем, був складений та підписаний акт приймання-передачі частки у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) у розмірі 24% за договором № 122 від 26.12.2003.

Таким чином, як правильно встановлено місцевим судом, додатковою угодою №4 від 30.04.2013 до договору про спільну діяльність №122 ПАТ «НАК «Надра України» було виключено зі складу учасників спільної діяльності.

Оскільки ТОВ «Голден Деррік» в порушення умов договору купівлі-продажу не виконало свої зобов'язання з оплати отриманої частки у праві спільної часткової власності, ПАТ «НАК «Надра України» звернулось до суду з позовом про розірвання такого договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 у справі №910/18448/14, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 та Вищого господарського суду України від 17.02.2015, було розірвано договір купівлі-продажу від 30.04.2013 №136/13 частки у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за договором від 26.12.2003 № 122 про спільну діяльність.

Листами від 17.12.2014 №1996/2/01/13 та від 19.02.2015 №258/2/01/13 ПАТ «НАК «Надра України» зверталось до відповідачів з пропозицією укласти додаткову угоду до вищевказаного договору, якою включити його до складу учасників спільної діяльності з часткою у розмірі 24 %.

Відповідачі висловили свої заперечення проти внесення змін до договору про спільну діяльність, зазначивши, що НАК «Надра України» не є стороною даного договору, а тому не наділена правами, наданими стороні статтею 188 Господарського кодексу України, про що позивачеві були направлені листи від 15.01.2015 №4/07, від 06.01.2015 №002-01/15, від 05.03.2015 №4/34, від 19.03.2015 №59/2-03/15.

Отже, спір між сторонами у справі виник з приводу внесення змін до договору про спільну діяльність особою, яка не є його стороною та учасником спільної діяльності, якій, як стверджує позивач належить у спільній діяльності частка у розмірі 24%.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2015 у справі № 910/10304/15, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2015, визнано за Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Надра України" право власності на частку у праві спільної часткової власності (спільному майні учасників) за договором № 122 від 26.12.2003 про спільну діяльність на Сахалінському родовищі у розмірі 24 %.

Водночас, у вищевказаних рішеннях суди зазначили, що правовідносини між ПАТ "НАК "Надра України" та ТОВ "Голден Деррік" за договором купівлі-продажу № 136/13 від 30.04.2013 в результаті його розірвання в судовому порядку відповідно до частини 3 статті 653 ЦК України припинились та, як наслідок, відпала правова підстава, на якій набуто право власності на частку, зобов'язання з виконання зустрічного договірного зобов'язання з оплати вартості частки трансформувалося у зобов'язання з повернення безпідставно набутого майна.

Зважаючи на вищевикладені обставини та висновки, наведені в судових рішеннях у справах №910/18448/14 та №910/10304/15, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сахалінське", Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" з вимогою внести зміни до договору № 122 від 26.12.2003 про спільну діяльність на Сахалінському родовищі, виклавши розділи та пункти у запропонованій ним редакції.

Обгрунтовуючи строк, з якого мають бути внесені зміни до договору про спільну діяльність, позивач послався на частину 3 статті 631 Цивільного кодексу України, яка надає можливість сторонам встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Оскільки учасникам договору про спільну діяльність в порядку статті 188 ГК України направлялась редакція додаткової угоди, що містила положення про застосування її умов до відносин сторін по договору, що виникли з 10.12.2014, однак домовленостей з останніми досягнуто не було, на думку позивача, зміни до договору №122 від 26.12.2003 про спільну діяльність на Сахалінському родовищі повинні бути внесені судовим рішенням з моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду м. Києва від 20.10.2014 у справі №910/18448/14.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для внесення змін до договору про спільну діяльність, а вимоги апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Між сторонами у даній справі виникли відносини щодо зміни договору, врегульовані статтею 188 Господарського кодексу України, статтями 651, 652 Цивільного кодексу України.

Як зазначає в апеляційній скарзі позивач, його неодноразові звернення до відповідачів з пропозицією про внесення змін до договору про спільну діяльність та ненадання останніми позитивних відповідей протягом двадцятиденного строку, встановленого частиною 3 статті 188 Господарського кодексу України, свідчать про те, що відповідачі були належним чином обізнані з пропозицією про внесення змін до договору про спільну діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

За твердження апелянта, місцевий господарський суд безпідставно не застосував до правовідносин, що склалися між сторонами аналогії закону, а саме, положень частини 1 та 2 статті 651 Цивільного кодексу України, виходячи з того, що чинним законодавством не визначено порядку внесення змін до договору особою, яка не є його стороною.

Стаття 651 Цивільного кодексу України визначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини 4 статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як стверджує апелянт, за аналогією закону ПАТ «НАК «Надра України», яке не є стороною договору, має право заявити вимогу про внесення змін до відповідного договору.

Однак, колегія суддів з даними твердженнями не погоджується та відхиляє їх як необґрунтовані та безпідставні, оскільки за імперативними приписами статті 188 ГК України, статей 651-652 ЦК України, зміна договору можлива лише за згодою сторін або у виняткових випадках за рішенням суду у зв'язку з істотною зміною обставин. При цьому право на передачу спору на вирішення суду теж належить виключно стороні договору.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у договорі про спільну діяльність №122 від 26.12.2003, так і в додатковій угоді №4 від 30.04.2013 до договору про спільну діяльність учасниками спільної діяльності були погоджені умови щодо прийняття до участі у спільній діяльності нових учасників.

Так, пунктом 14.2 додаткової угоди №4 до договору передбачено, що питання, пов'язані зі зміною розмірів вкладів Учасників, припиненням Спільної діяльності, вступом нових Учасників, внесенням змін і доповнень до цього Договору вирішуються шляхом підписання додаткових угод.

Аналогічні положення щодо порядку внесення змін та доповнень до договору, включення до спільної діяльності інших учасників містив також Договір про спільну діяльність №122 від 26.12.2003.

Виходячи з правового аналізу вищенаведених норм та умов договору, до якого позивач просить внести зміни, судова колегія дійшла висновку, що особа може ставити питання про внесення змін до спірного договору за умови набуття нею статусу учасника спільної діяльності, однак, як встановлено судом, на момент звернення до суду з даним позовом позивач такого статусу немає, а до того ж, не є стороною договору.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини, з яких сторони у справі виходили під час укладення додаткової угоди від 30.04.2013 №4, змінюючи первісний договір, істотно змінилися.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні відзначив, що вимоги позивачем фактично обґрунтовані такою зміною, що мала місце у зв'язку з розірванням правочину про відчуження ним своєї частки у спільній діяльності.

Частиною 2 статті 652 ЦК України передбачено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до частини 4 вищевказаної статті зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Всупереч вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем не надано доказів того, що розірвання спірного договору, на зміну якого відсутня згода сторін, суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Застосовуючи дану норму, місцевий господарський суд вказав на відсутність правових підстав для зміни договору саме за рішенням суду, наводячи умови, сукупність яких надає можливість заінтересованій стороні порушувати питання про таку зміну в судовому порядку.

Варто зазначити, що стаття 651 та стаття 652 Цивільного кодексу України є взаємопов'язаними, оскільки даними нормами законодавчо врегульовано підстави для зміни або розірвання договору за згодою сторін, а також зміни договору у зв'язку з істотною зміною за рішенням суду.

Таким чином, посилання скаржника на безпідставне застосування судом першої інстанції статті 652 Цивільного кодексу України, судова колегія вважає необгрунтованими.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо відсутності обставин, з якими вищезазначені вимоги закону пов'язують зміну договору між сторонами за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що скаржник не є стороною договору про спільну діяльність №122 в редакції Додаткової угоди №4 від 30.04.2013, чинною на момент виникнення спору та розгляду справи, а за приписами наведених норм право на передачу спору на вирішення суду належить виключно стороні за договором, посилання останнього на положення частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України та статтю 188 Господарського кодексу України, як правового обґрунтування внесення змін до договору про спільну діяльність, є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції також поділяє позицію місцевого господарського суду про відхилення доводів позивача, які грунтуються на необхідності поновлення його прав у договорі про спільну діяльність, що виникла під час виконання договору, в тому числі і після розірвання договору купівлі-продажу його частки, адже такі не зумовлюють задоволення позову про зміну спірного договору, так як за приписами статті 16 Цивільного кодексу України підлягають захисту шляхом припинення правовідношення та застосування правових наслідків розірвання договору, які не передбачають застосування реституції.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову у відповідності до вимог статті 16 Цивільного кодексу України.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд у відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 у справі №910/14451/15 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 96, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 у справі №910/14451/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 у справі №910/14451/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14451/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук