ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2016 Справа № 904/719/16

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Дім Медичних Технологій-Дніпро", м. Дніпро

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Лерс", Дніпропетровська область, м. Павлоград

про стягнення 33315,69 грн.

Головуючий колегії, суддя Крижний О.М.

Суддя Соловйова А.Є.

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дім Медичних Технологій-Дніпро" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лерс" та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13846,15 грн. та 19469,54 грн. суму пені, 3% річних та інфляційних втрат; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 76/14 від 17.03.2014 року в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлену продукцію.

Відповідач позов визнає частково (відзив на позовну заяву від 23.04.2016 року) посилаючись на те, що позивач невірно розрахував суми інфляційного збільшення суми боргу, пені та процентів за користування грошовими коштами; позивач помилково визначив суму заборгованості та не повідомив суд про повернення товарів по договору поставки товару.

Ухвалою суду від 24.06.2016 року був призначений колегіальний розгляд справи у складі: головуючий колегії, суддя - Панна С.П., суддя - Золотарьова Я.С. та суддя - Юзіков С.Г.

Розпорядженням керівника апарату суду від 17.08.2016 року за № 622 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу" проведено повторний автоматизований розподіл справи № 904/719/16.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.08.2016 року визначено склад колегії, до якої входять: головуючий колегії, суддя Панна С.П., судді Соловйова А.Є., Юзіков С.Г.

Розпорядженням керівника апарату суду від 18.10.2016 року за № 837 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу" проведено повторний автоматизований розподіл справи № 904/719/16 у зв'язку із перебуванням головуючого судді Панна С.П. на лікарняному.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.10.2016 року визначено склад колегії, до якої входять: головуючий колегії, суддя Крижний О.М., судді Соловйова А.Є., Юзіков С.Г.

Ухвалою господарського суду від 21.10.2016 року колегією суддів прийнято справу №904/719/16 до свого провадження та призначено до розгляду в засіданні на 16.11.2016 року.

Розгляд справи відкладався з 16.11.2016 року на 23.11.2016 року, з 23.11.2016 року на 14.12.2016 року.

Представники сторін у судове засідання 14.12.2016 року не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 23.11.2016 року), яке отримане позивачем 28.11.2016 року. Відповідач є обізнаним про день, час та місце судового засідання, оскільки був присутнім на минулому судовому засіданні (23.11.2016 року), що підтверджується протоколом судового засідання від 23.11.2016 року на якому оголошувалась дата наступного судового засідання.

Відповідно до п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд зазначає, що розгляд справи може бути відкладений виключно у зв'язку із неможливістю розглянути справу у даному судовому засіданні, а не з формальних підстав - у зв'язку з неявкою представників сторін. Беручи до уваги, що розгляд справи неодноразово відкладався, відповідач є ознайомлений з позовними вимогами позивача з урахуванням уточнень, в матеріалах справи наявний відзив відповідача, сторонами не подано клопотань про відкладення розгляду справи із обґрунтованим підтвердженням необхідності відкладення розгляду справи та закінченням передбаченого ст. 69 Господарського процесуального кодексу України процесуального строку розгляду справи. Суд вважає, що матеріалів справи достатньо для прийняття рішення. Таким чином, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

В судовому засіданні 14.12.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

17.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дім Медичних Технологій - Дніпро" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лерс" (покупець) було укладено договір №76/14, відповідно до п.1.1 якого продавець зобовязався передати у власність покупця товари медичного призначення та інших товарних груп в асортименті (товар), а покупець, в свою чергу, зобовязався прийняти від продавця товар та оплатити його за ціною та у термін, що визначений договором.

Згідно з п. 1.2 договору товар передається покупцю партіями на його замовлення. Асортимент, кількість та ціна товару, що є предметом поставки за цим договором, узгоджується сторонами на кожну окрему партію та вказуються у відповідній видаткових накладній.

Ціна договору визначається, як сума вартості всіх партій, поставлених покупцю протягом дії цього договору (п.1.3 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору сторони за взаємною згодою визначають для кожної партії товару найбільш зручні та вигідні умови оплати, що впливають на ціну товару. Умови оплати друкованим способом вказуються в замовленні покупця та накладній продавця і можуть бути наступними: 100% передплата; відстрочка оплати до 30 календарних днів з дати поставки; оплата по мірі реалізації, протягом 5 календарних днів з моменту його продажу покупцем третім особам та/або складання акту звірки. Остаточний розрахунок за поставлену партію проводиться на умовах відстрочення платежу 90 календарних днів з дати поставки (п.п.3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 договору).

Згідно з п. 3.4 договору у разі постачання товару на умовах п.3.3.3 договору, покупець зобов'язаний до 5-го числа кожного місяця надавати продавцю письмовий звіт про хід реалізації товару в попередньому місяці, який містить наступні дані: кількість та вартість у закупочних цінах товару, реалізованого впродовж звітного місяця та його залишків на кінець звітного місяця в торгових точках покупця (по кожній точці окремо та сумарно). Звіт надсилається електронною поштою, факсом чи іншим способом, що дозволяє зафіксувати момент передачі звіту продавцю.

Сторони домовились, що ненадання звіту в передбачений договором строк свідчить про повну реалізацію покупцем товару, що в свою чергу, тягне за собою обов'язок покупця сплатити всю суму заборгованості перед продавцем до 10 числа місяця, наступного за звітним (п.3.6 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору продавець здійснює доставку товару партіями на основі узгоджених замовлень покупця, які можуть бути зроблені за допомогою телефонного, поштового, факсимільного або електронного зв'язку, протягом 5 робочих днів з дня отримання оплати за товар або з дня отримання продавцем замовлення. Датою продажу або поставки товару вважається дата прийому товару покупцем, як зазначається в накладній (п.4.3 договору).

Згідно з п.5.1 договору покупець має право повернути поставлений товар покупцю, а продавець зобов'язаний прийняти такий товар, за взаємною згодою сторін, якщо кінцевий термін його придатності складає не менше 6 місяців. У разі якщо покупець не скористався цим правом, продавець не несе жодної відповідальності перед покупцем за збитки, спричинені у зв'язку з простроченням терміну придатності.

У разі повернення товару згідно з п.3.2, 5.1, 5.2 договору, товар повертається з оформленою накладною на повернення товару, в належній якості з непошкодженою упаковкою, у товарному вигляді, з усіма необхідними документами. Товар повертається за цінами, що зазначені у видатковій накладній, за якою він був отриманий покупцем (п.5.3 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору даний договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 31.12.2014 року. Якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не повідомить про свій намір його розірвати, договір вважається пролонгованим до кінця наступного календарного року на тих же умовах. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов'язань за цим договором, що виникли до моменту закінчення його терміну.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 63317,84 грн., що підтверджується видатковими накладними №222795 від 31.03.2014 року на суму 4331,14 грн., №222821 від 01.04.2014 року на суму 367,70 грн., №230118 від 26.06.2014 року на суму 257,54 грн., №23178 від 26.06.2014 року на суму 3407,42 грн., №232548 від 25.07.2014 року на суму 1011,98 грн., №232547 від 25.07.2014 року на суму 1752,70 грн., №232546 від 25.07.2014 року на суму 1522,56 грн., №234296 від 21.08.2014 року на суму 1374,83 грн., №234295 від 21.08.2014 року на суму 748,29 грн., №234294 від 21.08.2014 року на суму 97,70 грн., №234293 від 21.08.2014 року на суму 2542,83 грн., №236844 від 18.09.2014 року на суму 599,64 грн., №236843 від 18.09.2014 року на суму 219,11 грн., №236842 від 18.09.2014 року на суму 478,97 грн., №236841 від 18.09.2014 року на суму 594,01 грн., №236840 від 18.09.2014 року на суму 125,82 грн., №236839 від 18.09.2014 року на суму 376,34 грн., №236838 від 18.09.2014 року на суму 635,10 грн., №236837 від 18.09.2014 року на суму 120,06 грн., №236836 від 18.09.2014 року на суму 855,32 грн., №236835 від 18.09.2014 року на суму 599,64 грн., №236834 від 18.09.2014 року на суму 229,27 грн., №236833 від 18.09.2014 року на суму 478,97 грн., №236832 від 18.09.2016 року на суму 629,47 грн., №236831 від 18.09.2014 року на суму 242,48 грн., №236830 від 18.09.2014 року на суму 738,37 грн., №236829 від 18.09.2014 року на суму 288,46 грн., №236828 від 18.09.2014 року на суму 478,97 грн., №236827 від 18.09.2014 року на суму 629,47 грн., №236826 від 18.09.2014 року на суму 355,09 грн., №236825 від 18.09.2014 року на суму 478,97 грн., №236824 від 18.09.2014 року на суму 855,32 грн., №236823 від 18.09.2014 року на суму 1155,08 грн., №236822 від 18.09.2014 року на суму 1713,53 грн., №240377 від 23.10.2014 року на суму 560,99 грн., №240378 від 23.10.2014 року на суму 3354,87 грн., №240379 від 23.10.2014 року на суму 1657,03 грн., №243148 від 21.11.2014 року на суму 1955,10 грн., №243149 від 21.11.2014 року на суму 16673,36 грн., №252599 від 19.03.2015 року на суму 7593,28 грн., №252600 від 19.03.2015 року на суму 1231,06 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем частину товару було повернуто за накладними на повернення №ЛЕ-НВ-0000989 на суму 360,12 грн., №ЛЕ-НВ-0000960 на суму 140,59 грн., №ЛЕ-НВ-0000971 на суму 440,31 грн., №ЛЕ-НВ-0000972 на суму 440,31 грн., №ЛЕ-НВ-0000974 на суму 568,65 грн., №ЛЕ-НВ-0000985 на суму 342,27 грн., №ЛЕ-НВ-0000961 на суму 330,80 грн., №ЛЕ-НВ-0000968 на суму 342,06 грн., №ЛЕ-НВ-0000970 на суму 278,00 грн., №ЛЕ-НВ-0000986 на суму 743,26 грн., №ЛЕ-НВ-0000980 на суму 700,36 грн., №ЛЕ-НВ-0000983 на суму 855,32 грн., №ЛЕ-НВ-0000977 на суму 478,97 грн., №ЛЕ-НВ-0000963 на суму 165,40 грн., №ЛЕ-НВ-0000981 на суму 464,07 грн., №ЛЕ-НВ-0000978 на суму 478,97 грн., №ЛЕ-НВ-0000964 на суму 165,40 грн., №ЛЕ-НВ-0000973 на суму 144,36 грн., №ЛЕ-НВ-0000962 на суму 165,40 грн., №ЛЕ-НВ-0000984 на суму 144,36 грн., №ЛЕ-НВ-0000976 на суму 478,97 грн., №ЛЕ-НВ-0000988 на суму 855,32 грн., №ЛЕ-НВ-0000982 на суму 464,07 грн., №ЛЕ-НВ-0000979 на суму 376,34 грн., №ЛЕ-НВ-0000965 на суму 165,40 грн., №ЛЕ-НВ-0000991 на суму 319,71 грн., №ЛЕ-НВ-0000975 на суму 478,97 грн., №ЛЕ-НВ-0000966 на суму 165,40 грн., №ЛЕ-НВ-0000967 на суму 684,12 грн., №ЛЕ-НВ-0000969 на суму 1918,23 грн., №ЛЕ-НВ-0000990 на суму 587,12 грн., №ЛЕ-НВ-0000987 на суму 1657,03 грн., №ЛЕ-НВ-0000999 на суму 789,48 грн., №ЛЕ-НВ-0000997 на суму 219,08 грн., №ЛЕ-НВ-0000998 на суму 1155,08 грн., №ЛЕ-НВ-0001000 на суму 1306,44 грн., №ЛЕ-НВ-0000998 на суму 90,50 грн., №ЛЕ-НВ-0001002 на суму 59,42 грн., №ЛЕ-НВ-0001001 на суму 52,78 грн., №ЛЕ-НВ-0001006 на суму 69,35 грн., №ЛЕ-НВ-0001005 на суму 69,35 грн., №ЛЕ-НВ-0001004 на суму 69,35 грн., №ЛЕ-НВ-0001003 на суму 66,64 грн., №ЛЕ-НВ-0001007 на суму 69,35 грн., №ЛЕ-НВ-0001000 на суму 347,99 грн., №ЛЕ-НВ-0000999 на суму 4053,17 грн., №ЛЕ-НВ-0001009 на суму 1222,39 грн., №ЛЕ-НВ-00001026 на суму 3225,66 грн. Всього за пояснення позивача повернення відбулося на суму 28765,70 грн.

Також позивач зазначає, що відповідачем частково оплачений товар на загальну суму 20705,99 грн., у зв'язку з чим вартість неоплаченого товару складає 13846,16 грн.

Відповідач, згідно відзиву на позов не погоджується із сумою боргу, оскільки зазначає, що позивачем не враховано три накладні, за якими відбувалося повернення №ЛЕ-НВ-00128 від 31.07.2015 року на суму 314,00 грн., №ЛЕ-НВ-001029 від 31.07.2015 року на суму 845,08 грн. та № ЛЕ-НВ-001030 від 31.07.2015 року на суму 3010,10 грн. Згідно наявного у справі контрозрахунку відповідач зазначає, що всього товар було поставлено на суму 63317,84 грн., з яких оплачено 20705,99 грн. та повернуто товар на суму 32935,08 грн. Таким чином, за розрахунком відповідача заборгованість із оплати за поставлений товар складає 9676,77 грн.

Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов'язання із оплати вартості поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за договором поставки у розмірі 13846,16 грн., що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

З огляду на умови договору строк оплати товару є таким, що настав.

Відповідач заперечуючи (частково) проти позову зазначає, що позивачем при визначенні заборгованості за поставлений товар не враховано повернення товару за трьома видатковими накладними на повернення №ЛЕ-Нв-0001028 від 31.07.2015 року на суму 314,00 грн., №Ле-Нв-0001030 від 31.07.2015 року на суму 3010,30 грн., №ЛЕ-Нв-0001029 від 31.07.2015 року.

В матеріалах справи наявні розрахунки №№129, 133, 135 від 31.07.2015 року коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних №125 від 31.03.2014 року, №130 від 19.03.2015 року та №224 від 19.03.2015 року.

Вказані розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних складені та зареєстровані в органах ДФС України. Позивачем обставини складання вказаних коригувань не оспорюється, але вказує на те, що повернення не відбулося, оскільки накладні оформлені не коректно, тому просить не враховувати їх.

Суд звертає увагу, що статтею 201.1 Податкового кодексу України, передбачено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; виключено; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ст. 201.2 Податкового кодексу України).

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що податкові накладні складаються на підставі первинних документів, таких як зокрема, видаткові накладні, накладні на повернення товару тощо.

Отже складаючи вказані коригування позивач визнав факт повернення цього товару.

Оскільки позивачем при підрахунку заборгованості за договором поставки не враховані три накладні на повернення товару на загальну суму 4169,38 грн. заборгованість з основного боргу відповідача перед позивачем складає 9676,77 грн. (13846,15 грн. 4169,38 грн.), тобто за вирахуванням вартості повернутого товару.

Доказів оплати поставленого товару в сумі 9676,77 грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував, позовні вимоги частково визнав.

Право відповідача визнати позов повністю або частково передбачено ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до справи.

Згідно ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Дії відповідача не суперечать законодавству, не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, з огляду на що господарський суд приймає часткове визнання відповідачем позову.

За викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу підлягають частковому задоволенню у розмірі 9676,77 грн.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню, індекс інфляції та проценти за користування чужими грошовими коштами.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.6.2 договору у разі порушення строків оплати товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,5% від суми вартості партії товару за кожен день прострочення поставки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення прострочення платежу.

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, нарахував та заявив до стягнення пеню за загальний період з 21.12.2014 року по 18.10.2015 року у загальній сумі 3206,26 грн. Із наданого позивачем розрахунку вбачається що нарахування здійснюється позивачем за трьома останніми видатковими накладними, а саме: №252600 від 19.03.2015 року, №252599 від 19.03.2015 року та №243149 від 21.11.2014 року.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (пункт 2.5 постанови пленуму "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Тобто, пеня має нараховуватися з першого дня прострочення виконання зобов'язання і закінчуватися через шість місяців.

У спірних накладних зазначений граничний строк оплати товару, який:

- за видатковою накладною №243149/ДП від 21.11.2014 року є 21.12.2014 року;

- за видатковою накладною №252599/ДП від 19.03.2015 року є 18.04.2015 року;

- за видатковою накладною №252600/ДП від 19.03.2015 року є 18.04.2015 року.

Відтак, нарахування пені має розпочинатися з 22.12.2014 року та з 19.04.2015 року. Однак позивачем при нарахуванні пені допущено помилку щодо визначення початкового періоду нарахування. Оскільки позивачем здійснюється нарахування з останнього дня оплати, у той час як потрібно з наступного. Також позивачем при нарахуванні пені не вираховано вартість повернутого товару на загальну суму 4169,38 грн.

Оскільки відбулося повернення товару, поставленого за видатковими накладними №252600/ДП від 19.03.2015 року на загальну суму 845,08 грн. та №252599/ДП від 19.03.2015 року на загальну суму 3010,30 грн., які залишись неоплаченими, то вказане повернення слід вирахувати з відповідних накладних. Повернення на суму 314,00 грн. відбулося за накладною №222795/ДП від 31.03.2014 року, яка за поясненнями позивача є оплаченою, оскільки оплати зараховувалися у хронологічному порядку, за таких обставин повернення товару на суму 314,00 грн. слід вирахувати з накладної №243149/ДП від 21.11.2014 року, яка залишилась частково неоплаченою.

Таким чином, пеню слід нараховувати за накладними за вирахуванням вартості повернутого товару. При цьому необхідно здійснювати нарахування пені на зменшену суму починаючи з дня повернення, а до дати повернення нарахування слід проводи на всю суму.

Відтак, пеня що підлягає до стягненню складає 2742,02 грн.

Крім того, позивач просить стягнути проценти за користування чужими грошовими коштами у та індекс інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.4 договору сторони визначили, що у разі прострочення оплати товару покупець сплачує продавцю проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення прострочення платежу.

Отже, сторони у договорі змінили розмір процентів.

З урахуванням зазначених вище обставин, позивачем невірно здійснено розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами та індексу інфляції.

Таким чином, вимоги про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами та індексу інфляції підлягають частковому задоволенню у розмірі 8572,03 грн. та 4753,52 грн. відповідно (суми на які відбувалося нарахування та початкові періоди нарахування аналогічні що і при нарахуванні пені).

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті. Невиконанням обовязку щодо оплати отриманого товару відповідач порушує права позивача, безпідставно не передаючи грошові кошти (вартість товару) у власність позивача.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 25744,34 грн., з яких за договором поставки 9676,77 грн. основний борг, 2742,02 грн. пеня, 8572,03 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами та 4753,52 грн. індекс інфляції.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1064,83 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лерс" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Полтавська, 127-В, ідентифікаційний код 20201195) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім медичних технологій - Дніпро" (49040, м. Дніпро, ж/м Тополь-2АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 34683274) заборгованість у розмірі 9676,77 грн., пеню у розмірі 2742,02 грн., індекс інфляції у розмірі 4753,52 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 8572,03 грн. та судовий збір у розмірі 1064,83 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.12.2016 року.

Головуючий колегії, суддя О.М. Крижний

Суддя А.Є. Соловйова

Суддя С.Г. Юзіков