ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа № 922/3202/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М., суддя Медуниця О.Є.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 14.09.2016 року;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №11 від 28.03.2016 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства Торгівельні ряди (вх. № 3033 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 01 листопада 2016 року по справі № 922/3202/16

за позовом Приватного підприємства Торгівельні ряди, смт. Кегичівка

до Антимонопольного комітету України, м. Харків

про скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.11.2016 року по справі № 922/3202/16 (суддя Аріт К.В.), з урахуванням ухвали від 01.11.2016 року про виправлення описки, в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство Торгівельні ряди звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з урахуванням пояснення до апеляційної скарги, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.11.2016 року по справі №922/3202/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що оскаржуване рішення прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права, з доведеністю обставин, що мають значення для справи, та з відповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду справи № 3/12-63-16 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення 30.06.2016 № 67-р/к, за яким визнано, що Приватне підприємство Торгівельні ряди не надавши інформацію, передбачену вимогою голови Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.03.2016 року № 02-26/3-536, у встановлений ним строк, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, Приватне підприємство Торгівельні ряди звернулось з позовом до господарського суду про визнання недійним вищевказаного рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 67-р/к від 30.06.2016 року по справі № 3/12-169-15.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини першої статті 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Аналогічні за змістом приписи містить й підпункт 5 пункту 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням названого Комітету N 32-р. від 23.02.2001 року.

Відповідно до підпункту 4-5 пункту 13.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» направлення органом Антимонопольного комітету України відповідного запиту буде правомірним лише у випадку, прямо передбаченому законом.

Зокрема, Антимонопольний комітет України має право здійснювати збір інформації в межах розгляду конкретної заяви або справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 2 статті 221 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», документи, статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, надаються на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення безкоштовно. Вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України можуть передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, вимога Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.03.2016 року № 02-26/3-536 була направлена на адресу Приватного підприємства Торгівельні ряди в зв'язку з розглядом колективних заяв фізичних осіб (вх. №18.03.2016 року №989/Й-55 та вх.від 18.03.2016 року №990/Й-56) про порушення останнім законодавства про захист економічної конкуренції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вище зазначену вимогу позивач окреслює, як «вимога про надання інформації від 24.03.2016 року вих. № перші дві цифри нерозбірливо 26/3-937».

Згідно частити 1 статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 13.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», закон не визначає певної форми витребування інформації, у зв'язку з чим його може бути здійснено в будь-якій письмовій формі, крім тієї, щодо якої є пряма заборона закону, з урахуванням, однак, того, що в разі заперечення суб'єктом господарювання факту отримання ним запиту про надання інформації орган Антимонопольного комітету України з огляду на вимоги статті 33 ГПК України має подати господарському суду належні докази надсилання такого запиту. Відповідні докази мають свідчити про надіслання запиту за місцезнаходженням суб'єкта господарювання, визначеним згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, і про отримання його від підприємства зв'язку уповноваженою на це особою відповідно до Правил надання поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року N 270.

Законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку випадків коли уповноважені особи Антимонопольного комітету України мають право вимагати відповідну інформацію у суб'єктів господарювання та інших осіб, а тому доводи Приватного підприємства Торгівельні ряди, які полягають в тому, що розгляд колективних заяв не є достатньою правовою підставою для вчинення відповідачем заходів повязаних із здійсненням контролю, є помилковими.

Обов'язок надання інформації на вимогу уповноваженої особи Антимонопольного комітету України повинен виконуватися суб'єктом господарювання незалежно від того, чи розпочата органом Комітету справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Інформація може бути витребувана як під час розгляду заяв, так і під час розгляду справ, а також в інших випадках, передбачених законодавством (правова позиція ВГСУ у справі №910/2943/15-г).

Посилання позивача на відсутність дозволу Кабінету Міністрів України на проведення перевірки є безпідставним, оскільки вимога про надання інформації не є перевіркою, а відтак і дозвіл на вчинення цих дій не потрібен (правова позиція ВСУ від 25.05.2016 справа № 922/3180/15).

З огляду на вище висвітлене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України діяло у межах наданих повноважень щодо витребування у позивача відповідної інформації, а позивач в свою чергу зобов'язаний був надати таку інформацію у встановлені строки (постанова Верховного Суду України від 11.12.2012 року у справі №5023/599/12).

Конкурентне законодавство не встановлює якогось спеціального порядку надіслання та вручення адресатам запитів про надання інформації органам Антимонопольного комітету України. Наведена позиція суду знайшла своє відображення у пункті 6 оглядового листа Вищого господарського суду України від 21.08.2007 року N 01-8/741 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням конкурентного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України).

Наявність доказів отримання субєктом господарювання запитів щодо витребування інформації діючим законодавством України не вимагається.

Згідно з пунктом 78 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 року № 1155, поштові відправлення приймаються з описом вкладення лише за бажанням відправника.

Так, матеріалами справи встановлено, що вимогу від 24.03.2016 року № 02-26/3-536 відповідач надіслав позивачеві - Приватному підприємству Торгівельні ряди, 24.03.2016 року рекомендованим листом №892. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вказана вимога була направлена за місцем знаходження позивача: 64003, Харківська область, Кегчівський р-н, смт. Кегичівка, вул. Миру, 57.

Документ Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.03.2016 року № 02-26/3-536, що направлявся скаржнику містить у своїй назві слово: «Вимога», та остання містила пропозицію у 14-й строк з дня отримання, надати інформацію згідно вказаного у ній переліку.

29.03.2016 року позивачем було отримано вимогу від 24.03.2016 року № 02-26/3-536, яка містилась у рекомендованому листі №892.

Листом від 07.04.2016 року (вх. від 11.04.2016 №1188) позивач звернувся до відповідача з проханням надати пояснення щодо підстав направлення вимоги 24.03.2016 року № 02-26/3-536.

Вище зазначений лист позивача має назву «Відповідь на вимогу про надання інформації від 24.03.2016 року вих. № перші дві цифри нерозбірливо 26/3-937», проте він не має у своєму змісті інформацію витребувану вимогою від 24.03.2016 року № 02-26/3-536.

Листом від 14.04.2016 року №02-26/3-1216 відповідачем було надано відповідні розяснення позивачу щодо необхідності надання інформації та продовжено термін надання інформації до 20.04.2016 року.

Станом на 30.06.2016 року інформація, передбачена вимогою від 24.03.2016 року № 02-26/3-536, позивачем у повному обсязі не надана.

Неподання Приватним підприємством Торгівельні ряди інформації є конкретним актом невиконання законної вимоги державного органу, що тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність, незалежно від того, чи притягався раніше даний субєкт господарювання до відповідальності за подібне порушення.

Зазначене підтверджується також висновками Вищого господарського суду України, викладеними у постановах від 11.01.2005 року у справах №41/294 та №41/295, пункт 6 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 11.07.2005 року та пунктом Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 29.10.2008 року №04-5/247, які полягають у тому що неподання субєктом господарювання інформації на запит Антимонопольного комітету утворює склад самостійного окремого порушення конкурентного законодавства та не є триваючим порушенням у розумінні статті 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказах, встановлено, що позивачеві було направлено супровідним лист від 09.06.2016 року №02-26/3-1658 копію подання про попередні висновки. Цей лист був надісланий на адресу позивача, проте одержаний не був.

Положення пункту 26 Правила розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ), затверджених розпорядженням АМК України 19.04.1994 №5 (зі змінами) визначає, що у разі, якщо немає можливості вручити копію подання з попередніми висновками особам, які беруть участь у справі, державний уповноважений, голова територіального відділення Комітету не пізніше ніж за п'ять днів до дня розгляду справи забезпечують розміщення на офіційному веб-сайті Комітету (http://www.amc.gov.ua) інформацію щодо попередніх висновків у справі, із зазначенням дати, часу і місця розгляду справи. передбачають, що крім надсилання засобами поштового звязку рішення органів Антимонопольного комітету може бути надане для виконання й у "інші способи".

Так, в мережі Інтернет на офіційному сайті АМКУ відповідачем 22.06.2016 року було розміщено попередні висновки у справі №3/12-63-16.

Однак, позивач не скористався наданими йому правами та не надав будь-яких заперечень чи зауважень на вище зазначений попередній висновок у справі №3/12-63-16.

За результатами розгляду справи №3/12-63-16 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Приватного підприємства Торгівельні ряди адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення від 30.06.2016 року №67-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», відповідно до якого визнано дії Приватного підприємства Торгівельні ряди, які полягають у неподанні інформації на вимогу від 24.03.2016 року № 02-26/3-536 у встановлені строки, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки.

За пунктом 2 Розяснення ВГСУ від 26.01.2000 року №02-5/35 Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення № 67-р/к від 30.06.2016 року у справі № 3/12-63-16 дотримано вимоги Конституції України, Закону України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист економічної конкуренції» та Правила розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 року № 5 (із змінами).

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач при визначенні розміру штрафних санкцій за порушення конкурентного законодавства з боку позивача, діяв в межах чинного законодавства України про захист економічної конкуренції, не перевищуючи встановлену межу для визначення їх розміру. При цьому законодавство про захист економічної конкуренції не зобов'язує орган Антимонопольного комітету України обґрунтовувати розмір штрафу, що застосовується, з огляду на його відповідність "протиправності порушення" та "додержання розумного балансу інтересів".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 15.11.2011 року по справі № 5002-7/5960-2010.

Доводи Приватного підприємства Торгівельні ряди, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи по суті, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що передбачені статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстави для визнання оспорюваного рішення недійсним - відсутні, а тому позовні вимоги про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 67-р/к від 30.06.2016 року у справі № 3/12-63-16 про притягнення до відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 34000,00 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Колегія суддів відзначає про відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 01.11.2016 року по справі № 922/3202/16 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Приватного підприємства Торгівельні ряди не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Торгівельні ряди залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.11.2016 року по справі №922/3202/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Медуниця О.Є.