донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.12.2016 справа №905/2476/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 довіреність №101-4016 від 01.07.2016р. Не зявився Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь
на рішення господарського суду Донецької області
від13 жовтня 2016 р. (повний текст складено та підписано 18.10.2016р.)
у справі№ 905/2476/16 (суддя Кучерява О.О.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м.Нікополь
доПриватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь
простягнення 167124,75грн. пені та 8553,22грн. 3% річних

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.10.2016р. у справі №905/2476/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м.Нікополь до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь про стягнення 167124,75грн. пені та 8553,22грн. 3% річних(з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14.09.2016р.) задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 83000грн., 3% річних у розмірі 8553,22грн. та витрати зі сплати судового збору.

Приватним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання про відстрочення виконання судового рішення до 30.11.2016р. та зменшити розмір пені на 80%. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки господарський суд при розгляді клопотання про зменшення розміру пені та відстрочення виконання рішення не прийняв до уваги майновий стан відповідача, незначний період прострочення основного зобовязання, що на думку останнього призвело до прийняття судом необгрунтованого рішення про часткове задоволення вищевказаного клопотання про зменшення розміру пені та відмову у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, про що зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача наданими йому правом не скористався, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", м.Нікополь звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь про стягнення 167124,75грн. пені та 8576,41грн. 3% річних.

Позовні вимоги до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №151502/1406393 від 05.12.2014р. в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Як зазначає позивач, за наведеним договором останній поставив відповідачу продукцію в липні 2015р. на загальну суму 32 062 950,62грн., що підтверджує наявними у матеріалах справи залізничними накладними, рахунками на оплату поставленого товару та специфікаціями. При цьому, відповідачем порушено строки оплати товару, у звязку з чим позивачем нараховано пеню та 3% річних.

Заявою б/н від 14.09.2016р., позивач зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 175 677,97грн., з яких 167 124,75грн. пені та 8553,22грн. 3% річних та витрати по сплаті судового збору.

Судом першої істанції розглянуто позовні вимоги з урахуванням вказаної заяви.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за договором поставки №151502/1406393 від 05.12.2014р. щодо своєчасної оплати поставленої позивачем продукції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 05.12.2014р. між сторонами укладено договір поставки №151502/1406393, за умовами якого Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", (постачальник) зобовязався поставити та передати у власність Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь (покупця), а відповідач прийняти та оплатити згідно п.3.4 договору феросплави, протягом строку з 01.05.2015р. по 31.08.2015р. на умовах, у кількості та строки, вказані у специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами. (пункт 1.1 договору).

В свою чергу, згідно копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 25.08.2016р. №22188327 найменування відповідача - Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь", у звязку з чим належне найменування відповідача Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь через зміну організаційно правової форми останнього.

Таким чином, сторонами за спірним договором є Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" та Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Дослідивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання статей 712 Цивільного кодексу України, 265 Господарського кодексу України.

Згідно п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Сартана Донецької залізниці. Можливе постачання товару на умовах ФСА, склад вантажовідправника, автотранспортом покупця. Партією поставки товару за цим договором є кількість товару, відвантаженого для перевезення за однією залізничною накладною.

Відповідно до п.2.3 договору №151502/1406393 від 05.12.2014р. датою поставки товару, при постачанні залізничним транспортом, вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції Вантажовідправника згідно пункту 2.1. Постачальник приймає на себе зобовязання з організації та оплаті транспортування та супроводу товару на шляху його слідування. Постачальник несе ризик випадкової втрати та/або пошкодження товару до моменту прибуття товару на залізничну станцію Сартана Донецької залізниці, що підтверджується штемпелем залізничної станції на залізничній накладній. Покупець зобовязаний протягом 2-х робочих днів з дати прибуття товару, направити факсимільним та/або електронним звязком, з подальшою відправкою курєрською поштою в адресу постачальника, засвідчену покупцем копію залізничної накладної зі штемпелем залізничної станції Сартана Донецької залізниці.

Усі умови, не обумовлені текстом даного договору, будуть розумітися у відповідності до умов Інкотермс-2000 (пункт 2.4 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що поставка товару здійснюється за цінами, які визначені у відповідності з умовами поставки, зазначені в специфікаціях та включають у себе усі збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, повязані з поставкою товару. Ціна на товар може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін до договору.

Формування ціни на товар, що підлягає поставці у відповідності до умов специфікації, проводиться на підставі даних міжнародного журналу CRU Bulk Ferroalloy Monitor. Підставою для формування ціни є spot ціна в доларах США на світових ринках феросплавів (WE spot, доларів за метричну тону) за місяць, що передує відвантаженню, на умовах СРТ з/д станція покупця, фракція 10-50мм; без пакування навалом. Ціна на товар формується за формулою, передбаченою пунктами 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3, 3.1.4, 3.1.5 договору.

Загальна вартість за договором визначається вартістю всіх Специфікацій (Додатків) до договору (пункт 3.10 договору).

Строк дії договору встановлено з 01.05.2015р. до 01.11.2015р., закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання взятих на себе зобовязань за договором (п.8.6 Договору).

Договір поставки №151502/1406393 від 05.12.2014р. підписаний сторонами без заперечень та скріплений печатками підприємств.

Додатковими угодами № 1/1503317 від 24.06.2015р. та №2/1503361 від 12.06.2015р. до договору поставки №151502/1406393 від 05.12.2014р., сторонами внесено зміни до пунктів специфікацій №№4,9, 10 та доповнено договір поставки специфікацією № 11.

Специфікаціями №1/1502280 від 30.04.2015р., №2/1502279 від 30.04.2015р., №3/1502278 від 30.04.2015р., №4/1502277 від 30.04.2015р., №5/1502857 від 02.06.2015р., №6/1502858 від 02.06.2015р., №7/1502860 від 02.06.2015р., №8/1502861 від 02.06.2015р., №9/1503089 від 12.06.2015р., №10/1503090 від 12.06.2015р., №11 від 24.06.2015р., №12/1503409 від 01.07.2015р., №13/1503410 від 01.07.2015р., №14/1503411 від 01.07.2015р., №15/1503412 від 01.07.2015р., №16/1503419 від 01.07.2015р. до договору №151502/1406393 від 05.12.2014р. сторонами узгоджено найменування товару, його якість, кількість, ціну реалізації, строки поставки, загальну суми по специфікації, тощо.

Як встановлено господарським судом, за залізничними накладними №№45039047, 45039096, 45039062, 45039070, 45039054, 45039088 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 9843969,50грн.; залізничною накладною №45235843 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 1764405,43грн.; залізничними накладними №№45330529, 45330578 позивачем поставлено відповідачу товар на суму 3536104,99грн.;залізничною накладною №45160280 позивачем поставлено відповідачу товар на суму 2371036,66грн.; залізничними накладними №№47935747, 47935754 позивачем поставлено відповідачу товар на суму 2765809,32грн.; залізничною накладною №47932413 позивачем поставлено відповідачу товар на суму 5080187,58грн.; залізничними накладними №№47932397, 47932421, 47932405 позивачем поставлено відповідачу товар на суму на суму 4937031,71грн.

Позивачем для сплати вартості поставленого товару виставлено відповідачу наступні рахунки: №200961 від 11.07.2015р. на суму 9843969,50грн.; №201118 від 18.07.2015 на суму 1764405,43грн.; №201119 від 21.07.2015 на суму 3536104,99грн.; №201026 від 15.07.2015 на суму 2371036,66грн.; №200938 від 08.07.2015 на суму 2765809,32грн.; №200918 від 08.07.2015 на суму 5080187,58грн.; №200919 від 08.07.2015р. на суму 4937031,71грн., які направлені на електронну пошту відповідача.

Факт отримання товару та рахунків за договором №151502/1406393 від 05.12.2014р. не спростовано відповідачем.

Відповідно до пункту 3.4 договору покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти (тридцяти) банківських днів з дати поставки товару. Згідно із пунктом 3.7 договору датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками господарського суду, що оплата за товар, який поставлений відповідачу 08.07.2015р.(рахунки № 200918 від 08.07.2015р., № 200919 від 08.07.2015р., № 200938 від 08.07.2015р.) повинна здійснюватись у строк до 19.08.2015р.; 11.07.2015р. (рахунок № 200961 від 11.07.2015р.) в строк до 21.08.2015р.; 15.07.2015р. (рахунок № 201026 від 15.07.2015р.) в строк до 27.08.2015р., 18.07.2015р. (рахунок № 201118 від 18.07.2015р.) в строк до 31.08.2015р., 21.07.2015р. (рахунок №201119 від 21.07.2015р.) в строк до 03.09.2015р.

Як встановлено господарським судом, відповідно до довідки від 09.08.2016р. №Е.21.0.0.0/4-476 ПАТ КБ ПриватБанк відповідачем на поточний рахунок №9082 ПАТ Нікопольський завод феросплавів здійснено наступні оплати: 21.08.2015р. на суму 2765809,32грн. (оплата за рахунком №200938 від 08.07.2015р.), 21.08.2015р. на суму 4937031,71грн. (оплата за рахунком №200919 від 08.07.2015р.), 26.08.2015р. на суму 5080187,58грн. (оплата за рахунком №200918 від 08.07.2015р.), 31.08.2015р. на суму 2371036,66грн. (оплата за рахунком №201026 від 15.07.2015р.), 03.09.2015р. на суму 1264405,43грн. (оплата за рахунком №201118 від 18.07.2015р.), 07.09.2015р. на суму 500 000,00грн. (оплата за рахунком №201118 від 18.07.2015р.), 07.09.2015р. на суму 3 536 104,99грн. (оплата за рахунком №201119 від 21.07.2015 р.).

З наданої довідки вбачається, що прострочення виконання зобовязання щодо оплати за поставлений товар станом:

на 26.08.2015р. за рахунком №200918 від 08.07.2015р. складає 6 днів;

на 21.08.2015р. за рахунком №200919 від 08.07.2015р. складає 1 день;

на 21.08.2015р. за рахунком №200938 від 08.07.2015р. складає 1 день;

на 26.08.2015р. за рахунком №200961 від 11.07.2015р. складає 4 дні;

на 31.08.2015р. за рахунком №201026 від 15.07.2015р. складає 3 дні;

на 03.09.2015р. за рахунком №201118 від 18.07.2015р. складає 2 дні (часткова оплата);

на 07.09.2015р. за рахунком №201118 від 18.07.2015р. складає 6 дні (часткова оплата);

на 07.09.2015р. за рахунком №201119 від 21.07.2015 р. складає 4 дні.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України виконав з простроченням.

У звязку з порушенням відповідачем строків оплати товару, позивачем нараховано суму пені за період з 20.08.2015р. по 07.09.2015р. в розмірі 167 124,75грн. (нарахування здійснено окремо за кожним рахунком).

Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За приписом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.7.6 договору №151502/1406393 від 05.12.2014р. сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення пені за період з 20.08.2015р. по 07.09.2015р. в розмірі 167 124,75грн., апеляційна інстанція вважає його арифметично вірним та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності заявлених позовних вимог у цій частині.

Одночасно, при прийнятті рішення, судом першої інстанції частково задоволено клопотання відповідача про зменшення пені та зменшено її розмір до 83000,00грн.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь, підставою для скасування рішення господарського суду Донецької області апелянт зазначає порушення господарським судом норм процесуального права, оскільки господарський суд при розгляді клопотання про зменшення розміру пені та штрафу не прийняв до уваги майновий стан відповідача, незначний період прострочення основного зобовязання, що на думку останнього призвело до прийняття судом необгрунтованого рішення про часткове задоволення його клопотання про зменшення розміру пені до 83000, 00грн. З огляду на вищевказане, просив суд задовольнити зазначене клопотання, зменшивши розмір пені на 80 %.

Розглянувши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до приписів статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з приписами пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013. Як вбачається зі змісту судового рішення, суд першої інстанції, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру неустойки.

При розгляді наданого клопотання, судом першої інстанції враховано обєктивні обставини складної ситуації у державі та економічного її становища, період, за який виник борг (липень вересень 2015р.). Враховано судом і ступінь виконання боржником зобов`язань за договором: повне погашення суми основного боргу, у тому числі за рахунок проведених попередніх оплат та незначний час прострочення строків виконання зобовязання.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи встановлені господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені у визначеном судом першої інстанції розмірі до 83 000,00грн. та погоджується, що зменшення пені на 80 % є надмірним.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача три відсотки річних у розмірі 8553,22грн. за період з 20.08.2015р. по 07.09.2015р.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних на загальну суму 8553,22грн. за період з 20.08.2015р. по 07.09.2015р., апеляційна інстанція вважає його арифметично вірним та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у цій частині.

Таким чином, враховуючи підтвердження матеріалами справи того факту, що відповідач зобов'язання за договором №151502/1406393 від 05.12.2014р. виконав з простроченням, апеляційна інстанція визнає правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача трьох відсотків річних та пені у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується з висновками місцевого суду щодо необгрунтованості заявленого відповідачем клопотання про відстрочку виконання рішення, оскільки, як вірно зазначено у рішенні суду, обставини, наведені відповідачем, не є винятковими у розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що не підлягає задоволенню клопотання Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь про відстрочення виконання рішення господарського суду до 30.11.2016р., висловлене в апеляційній скарзі, оскільки по перше: заявником жодним чином не обґрунтовано, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про відстрочку, зміняться в майбутньому після можливого відстрочення та нададуть йому змогу виконати рішення в повному обсязі у визначену апелянтом дату; по друге: строк відстрочення виконання рішення суду, визначений апелянтом в апеляційній скарзі, сплинув на дату прийняття означеної постанови.

Одночасно, як встановлено колегією суддів, клопотання про відстрочення виконання рішення суду до 30.11.2016р. відповідачем не надавалось до суду першої інстанції, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було заявлене клопотання про відстрочення рішення до 31.10.2016р., у задоволенні якого відповідачу й було відмовлено.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 13.10.2016р. у справі №905/2476/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105,121 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м.Маріуполь залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 13 жовтня 2016 р. у справі № 905/2476/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3