ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 р. Справа № 918/1142/16

Господарський суд Рівненської області у складі суду: суддя Романюк Р.В., розглянувши справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів"

до Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" та

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал"

про визнання недійсними договору купівлі-продажу та про заміну зобов'язання

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №11 від 01.11.2016 року);

від відповідача (ПАТ "Завод "Технопривод"): ОСОБА_2 (довіреність від 03.11.2016 року);

від відповідача (ТОВ "Динеро-Капітал"): ОСОБА_3 (довіреність від 30.12.2015 року).

У судовому засіданні 23 листопада 2016 року та 06 грудня 2016 року оголошувалися перерви.

Відкрите акціонерне товариство "Рівненський завод тракторних агрегатів" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" про визнання недійсним договору № Б-040711-2/1 купівлі-продажу цінних паперів від 04.07.2011 р., укладеного між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Динеро-Капітал" та про визнання недійсним договору № ДК-ТП-Н-02/02 про заміну зобов'язання (новацію) від 02.02.2015р. з додатковою угодою № 1 від 11.02.2015 р., укладених між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Динеро-Капітал".

За твердженням позивача, про вчинення між сторонами оспорюваних правочинів йому стало відомо з постанови Вищого господарського суду України у справі № 918/111/15, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому він як заінтересована особа (акціонер ПАТ "Завод "Технопривод" та кредитор в процедурі банкрутсва) звернувся до суду про визнання цих правочинів недійсними.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки Договір № Б-040711-2/1 купівлі-продажу цінних паперів від 04.07.2011р. було укладено не уповноваженою особою, за відсутності рішення Наглядової ради товариства та в подальшому вказану угоду не було схвалено ні загальними зборами акціонерного товариства, ні наглядовою радою, то, відповідно положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, вказаний правочин є недійсним з моменту його укладення.

Крім того, зазначає позивач, 02.02.2015р. між сторонами було укладено договір № ДК-ТП-Н-02/02 про заміну зобов'язання (новацію), який припинив дію первісного зобов'язання. За твердженням позивача, визнання недійсним первісного договору робить недійсним і договір, який його замінив, а відтак просить суд визнати недійсним Договір № ДК-ТП-Н-02/02 про заміну зобов'язання (новацію) від 02.02.2015р. з додатковою угодою № 1 від 11.02.2015р.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 28.10.2016 року порушено провадження у справі № 918/1142/16 та призначено до розгляду.

23.11.2016 року до суду від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" надійшло клопотання про припинення провадження по справі, відповідно до якого останній зазначає, що відповідно до ухвали господарського суду Рівненської області від 12.03.2015 р. по справі № 918/111/15 порушено провадження по справі про банкрутство ПАТ "Завод "Технопривод" введено процедуру розпорядженням майна. На думку, ТОВ "Динеро-Капітал" оскільки позовні вимоги ВАТ "РЗТА" про визнання недійсним договорів, стороною за якими є ПАТ "Завод "Технопривод", мають розглядатися виключно в межах провадження по справі про банкрутство ПАТ "Завод "Технопривод", а тому просить суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинити провадження у справі.

Представник позивача, просив суд у задоволенні клопотання про припинення провадження у відмовити, оскільки на його думку, виключно в межах провадження у справі про банкрутство розглядаються лише справи про визнання правочинів недійсними які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство. За твердженням позивача, за предметом спору та суб'єктним складом учасників, вказана справа підвідомча та підсудна господарському суду, а відтак твердження відповідача про те, що спір не підлягає вирішенню в господарському суді, як на підставу для припинення провадження у справі, вважає не обгрунтованим. При цьому позивач посилається на правову позицію, викладену в постановах Вищого господарського суду України від 10 грудня 2015 року в справі № 903/475/15 та від 26 жовтня 2016 року в справі № 925/762/16, згідно з якою така категорія спорів може розглядатися в межах окремого позовного провадження господарським судом, в якому розглядається справа про банкрутство.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про припинення провадження у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон) суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Водночас, частиною 1 статті 20 вищевказаного Закону передбачено, що правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора.

З аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що законодавець у даному нормативно-правовому акті чітко розмежував два поняття щодо підсудності певних категорій спорів, пов'язаних з визнанням недійсними правочинів (договорів), укладених боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, зокрема, "суд, у межах провадження якого перебуває справа про банкрутство" (стаття 10 Закону) та "суд, у межах провадження у справі про банкрутство" (стаття 20 Закону). При цьому, дані поняття не є тотожними за своїм змістом, оскільки поняття "суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство" є значно ширшим, ніж поняття суб'єкта розгляду спору, визначеного в статті 20 Закону.

Зі змісту постанов Вищого господарського суду України та змісту Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28 березня 2013 року № 01-06/606/2013 вбачається, що суд касаційної інстанції по різному застосовує приписи статті 10 Закону щодо підсудності розгляду спорів про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, щодо якого порушено справу про банкрутство.

Із матеріалів долучених до справи вбачається, що справа про банкрутство ПАТ "Завод "Технопривод" розглядається у господарському суді Рівненської області, до якого і звернувся позивач з даним позовом.

Відтак, оскільки стаття 10 Закону, яку слід застосовувати при розгляді даної категорії спорів, не передбачає здійснення їх розгляду лише в межах справи про банкрутство, як це прямо визначено статтею 20 цього Закону, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для припинення провадження у даній справі.

Присутній в судовому засіданні 23.11.2016р. представник позивача просив вважати вимогу викладену в п. 1 позовної заяви "зобов'язати ТОВ "Динеро-Капітал" надати оригінали Договору № Б-040711-2/1 купівлі-продажу цінних паперів від 04.07.2011 р. та Договору № ДК-ТП-Н-02/02 про заміну зобов'язання (новацію) від 02.02.2015р. з додатковою угодою № 1 від 11.02.2015 р." клопотанням про витребування доказів, в порядку ст. 38 ГПК України, у задоволенні якого судом відмовлено, оскільки у справі вказані докази наявні (а.с. 13-16) і представники відповідачів визнають їх відповідність оригіналам.

06.12.2016 року до суду від відповідача - Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" надійшов відзив, відповідно до якого останній проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача в судовому засіданні 06.12.2016 року позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача - ПАТ "Завод "Технопривод", присутній в судовому засіданні 06.12.2016 року проти позову заперечив.

Представник відповідача - ТОВ "Динеро-Капітал", присутній в судовому засіданні 06.12.2016 року просив суд в позові відмовити.

Дослідивши зібрані у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

За змістом положень частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право на захист цивільних прав та інтересів судом, визначено ст. 16 ЦК України, згідно якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України та ст. 16 ЦК України право на судовий захист, шляхом звернення до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до частини 1 статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно частин 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, позови про визнанням правочинів недійсними, крім сторін за договором, можуть бути пред'явлені також будь-яким підприємством, установою, організацією, а також фізичною особою, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11 (далі - Постанова).

В обґрунтування заявленого позову про визнання недійсними оспорюваних правочинів, стороною яких позивач не був, останній послався на те, що укладення ПАТ "Завод "Технопривод" такого виду правочинів (значних), відбулось з порушенням порядку, визначеного чинним законодавством та Статутом товариства, що позбавило його, як акціонера та члена наглядової ради, права на участь в управлінні справами Товариства та права на отримання прибутку (девідентів) від діяльності останнього. Крім того, позивач зазначає, що прийняття на себе додаткових майнових зобов'язань ПАТ "Завод "Технопривод" за правочинами, які вчинені з порушенням норм чинного законодавства, призводить до порушення його майнових прав (як кредитора) на задоволення вимог в процедурі банкрутства.

Вказані твердження підтверджуються поданими у справі доказами, а відтак суд дійшов висновку, що позивач є заінтересованою особою в розумінні ст. 215 ЦК України та, відповідно, про правомірність звернення ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" з вказаним позовом.

Як встановлено під час судового розгляду справи, 04 липня 2011 року між ТОВ "Динеро-Капітал" (Продавець) та ПАТ "Завод "Технопривод" (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу цінних паперів № Б-040711-2/1 (далі - Договір 1), за умовами якого, Покупець приймає та оплачує, а Продавець передає такі цінні папери ("ЦП") у власність Покупця на умовах цього Договору: інвестиційні сертифікати ТОВ КУА "Форвард ЗНВПІФ ОСОБА_3", кількістю 1660 шт., вартістю 3 500 000,00 грн. (п.1 Договору 1).

Згідно п. 1.2. Договору 1 загальна сума договору становить 3 500 000 (три мільйона п'ятсот тисяч гривень 00 коп.) грн.

Відповідно до 2.1. Договору 1, покупець повинен сплатити продавцю суму договору згідно п. 1.2. шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця у безготівковій формі до 04.08.2011 р.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання чинного договору і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків (передача ЦП, сплата грошових коштів, залік та інше), передбачених цим Договором.

Договір з боку покупця (ПАТ "Завод "Технопривод") підписано директором - ОСОБА_4

Згідно положень ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України).

Згідно положень п. 11.1 Статуту ЗАТ "Завод "Технопривод", зареєстрованого Розпорядженням Голови районної державної адміністрації № 297 від 25.04.2003р. чинного на день укладення оспорюваних правочинів (а.с. 44-56), виконавчим органом Товариства є директор, який вирішує всі питання поточної діяльності Товариства. Директор Товариства без довіреності діє від імені Товариства, здійснює різного роду угоди та юридичні акти, видає довіреності, відкриває в банку рахунки (п. 11.4.3, 11.4.4 Статуту).

Як встановлено судом та вбачається з залучених до матеріалів справи доказів, загальними зборами акціонерів (засновників) ЗАТ "Завод "Технопривод", оформлених протоколом від 26.05.2011р., на посаду директора ЗАТ "Завод "Технопривод" з правом першого підпису призначено гр. ОСОБА_5

Факт легітимності проведених загальних зборів ЗАТ "Завод "Технопривод", оформлених протоколом від 26.05.2011р. та правомірності призначення директором ЗАТ "Завод "Технопривод" гр. ОСОБА_5 визнано судовими рішеннями у справі № 918/1194/11 та № 5019/515/12 та не потребує додаткового доведення.

30.05.2011р., на виконання рішення загальних зборів ЗАТ "Завод "Технопривод", оформлених протоколом від 26.05.2016р., державним реєстратором Рівненської районної державної адміністрації було вчинено відповідну реєстраційну дію - перереєстрація керівника на гр. ОСОБА_5

Як вбачається з ОСОБА_3 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 17-19), станом на 04.07.2011р. (дата укладення осопорюваного правочину) керівником ЗАТ "Завод "Технопривод" (підписантом) значився ОСОБА_5.

Тобто, станом на 04.07.2011р. (дата укладення оспорюваного правочину), єдиною особою, яка мала повноваження за Статутом ЗАТ "Завод "Технопривод" вирішувати питання поточної діяльності товариства та право на укладення угод (підпису), був директор - гр. ОСОБА_5.

Разом з тим, як вбачається з Договору купівлі - продажу цінних паперів № Б-040711-2/1 від 04.07.2011р., зі сторони покупця (ПАТ "Завод "Технопривод") вказану угоду підписано директором - ОСОБА_4, який, як зазначено, діяв на підставі Статуту.

Тобто, оспорюваний Договір містить умову про підписання його з боку покупця (ПАТ "Завод "Технопривод") особою, яка діє на підставі статуту підприємства, що встановлює повноваження зазначеної особи і наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом у частині, яка стосується особи - підписанта та відповідних повноважень.

Крім того, відомості про особу керівника ЗАТ "Завод "Технопривод", який мав право представляти інтереси Товариства та укладати від його імені правочини на підставі Статуту, розміщені у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Аналогічні положення викладені в Постанові Пленуму Вищого господарського суду УКраїни "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Договір купівлі - продажу цінних паперів № Б-040711-2/1 від 04.07.2011р., зі сторони покупця (ПАТ "Завод "Технопривод") підписано особою, яка не мала жодних повноважень на укладання (підписання) правочинів від імені Товариства і продавець (ТОВ "Динеро-Капітал") був обізнаний про це.

Посилання відповідача на те, що гр. ОСОБА_4 було призначено на посаду директора ПАТ "Завод "Технопривод" на засіданні Наглядової ради ПАТ "Завод "Технопривод" 06.06.2011р., проведеного за наслідками зборів акціонерів ЗАТ "Завод "Технопривод", оформлених протоколом від 03.06.2011р. спростовується зібраними у справі доказами (зокрема і судовим рішенням у справі № 20/8 господарського суду Рівненської області). Крім того, згідно офіційних даних Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України, що розміщені по відношенню до ПАТ "Завод "Технопривод" (ЗАТ "Завод "Технопривод"), в 2011 році товариством було проведено лише одні загальні збори акціонерів, які відбулись 26.05.2011 року, тобто загальні збори на яких керівником ЗАТ "Завод "Технопривод" (підписантом) було призначено ОСОБА_5.

Крім того, з метою захисту прав акціонерів та контролю за діяльність виконавчого органу в Законі України "Про акціонерні товариства" закріплено основи прозорої договірної політики та введенню поняття "значний правочин", при цьому, встановивши спеціальний порядок вчинення такого виду правочинів.

Закон України "Про акціонерні товариства" визначає порядок прийняття рішення про укладання значних правочинів залежно від їх суми та компетенції органів товариства щодо прийняття таких рішень: якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предме том значного правочину, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за да ними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, то рішення щодо його вчинення приймається наглядовою радою. У разі неприйняття наглядовою радою рішення при вчинення значного правочину питання про його вчинення може бути винесене на розгляд загальних зборів.

Згідно п. 22 ч. 2 ст. 33 Закону України "Про акціонерні товариства", до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

Згідно із п. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства", значним вважається правочин (крім правочину з розміщення товариством власних акцій), учинений акціонерним товари ством, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг), що є його предметом, стано вить 10 і більше відсотків вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочинів до категорії значних.

В свою чергу відповідно до п.10.2 Статуту акціонерного товариства від 25.04.2003р., Наглядова рада ЗАТ "Завод "Технопривод" дає директору товариства попередню згоду на укладання від імені товариства угод, вартість яких складає більш ніж 3% (три відсотка) від розміру зареєстрованого статутного фонду товариства на момент прийняття рішення про укладання таких угод.

Пунктом 1 ст. 70 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою.

Як вбачається з пункту 1.1 Договору купівлі - продажу цінних паперів № Б-040711-2/1 від 04.07.2011р., його загальна сума становить 3 500 000,00 грн., тобто більше 10 відсотків вартості активів, однак доказів про надання згоди відповідного органу товариства (Загальних зборів, Наглядової ради), суду не подано.

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, визначені ст. 215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Згідно частини 1-3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини 1 статті 89 ГК України, управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Приписами частини 3 статті 92 ЦК України встановлено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

З огляду на зазначене, враховуючи що зібраними у справі доказами підтверджується, що особа (гр. ОСОБА_4В.), яка підписала від імені покупця ПАТ "Завод "Технопривод" (ЗАТ "Завод "Технопривод") Договір купівлі - продажу цінних паперів № Б-040711-2/1 від 04.07.2011р. не була наділена необхідним обсягом цивільної дієздатності і інша сторона за цією угодою (продавець) була обізнана про це, а також враховуючи відсутність схвалення такого виду правочину компетентним органом товариства, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Не приймається судом до уваги і посилання відповідача 2 про подальше схвалення вказаного правочину, що свідчить про прийняття його до виконання.

Пунктом 1 ст. 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Перевищення повноваження - це довільне збільшення представником обсягу права на здійснення правочинів, який встановлено вказівками того, кого представляють, або нормами права. При перевищенні повноважень представник зі своєї ініціативи розширює межі наданого йому повноваження, не погодивши такий відступ із довірителем. При визначенні обсягу повноважень слід ураховувати вказівки закону, зміст довіреності та інструкцій особи, яку представляють.

Перевищення повноважень можливе у кількісному й якісному відношенні. Під кількісним перевищенням мається на увазі, наприклад, перевищення: 1) числа, ваги, міри речей; 2) терміну договору, який потрібно укласти; 3) розміру плати або покупної ціни. Якісне перевищення може стосуватися: 1) властивостей і специфіки предмета угоди; 2) вибору контрагента, з яким має бути укладена угода; 3) характеру самої угоди, вчинення дій, не передбачених довіреністю.

Правочин, учинений із перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє тощо цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише у разі подальшого схвалення цієї угоди.

Однак, Договір купівлі-продажу цінних паперів від 04.07.2011 року зі сторони ПАТ "Завод "Технопривод" підписаний гр. ОСОБА_6 особою, яка не була на дату вчинення правочину уповноваженим представником ПАТ "Завод "Технопривод", а отже, він взагалі не володів жодними правами та обовязками щодо вчинення представницьких функцій по відношенню до підприємства.

Враховуючи дане, ст. 241 ЦК України не може бути застосована по суті заявленого позову так як особа, що підписала договір не була представником, і не мала жодних повноважень.

Крім того, як встановлено під час судового розгляду справи, умови Договору купівлі - продажу цінних паперів № Б-040711-2/1 від 04.07.2011р. сторонами виконано не було і ця обставина підтверджена представником ПАТ "Завод "Технопривод", присутнім 09.11.2016р. в судовому засіданні (а.с. 135-136).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання Договору купівлі - продажу цінних паперів № Б-040711-2/1 від 04.07.2011р. недійсним.

Крім того, 02.02.2015 року між ТОВ "Динеро-Капітал" (Кредитор) та ПАТ "Завод "Технопривод" (Позичальник) було укладено Договір про заміну зобов'язання (новацію) № ДК-ТП-Н-02/02 (далі - Договір 2), за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 11.02.2015 р. до договору про заміну зобов'язання (новацію), враховуючи власні взаємні інтереси та необхідність оптимізації договірних взаємовідносин між сторонами, сторони дійшли згоди про припинення зобов'язання боржника перед кредитором, що грунтується на договорі купівлі-продажу цінних паперів № Б-040711-2/11 від 04.07.2011 р., за яким боржник має заборгованість перед кредитором 4 745 643 (чотири мільйони сімсот сорок п'ять тисяч шістсот сорок три) грн. 58 коп., в тому числі 3 500 000,00 грн. - вартість цінних паперів, 883 177,83 грн. - інфляційні збитки станом на 15.01.2015 року, та 362 465,75 грн. - три відсотки річних за користування грошовими коштами, станом на 15.01.2015 року, (надалі- Первісне зобов'язання) (п. 1.1. Договору 2).

Віповідно до п. 1.3.3. Договору, строк повернення суми позики із усіма нарахованими відсотками - встановлюється 31.12.2018 року. Щомісячно, до 5 (п'ятого) числа кожного місяця, починаючи з березня 2015 року, боржник зобов'язується сплачувати кредитору платіж в розмірі не менше 10 000 (десять тисяч) гривень. Виконання даного обов'язку третьою особою допускається. Даний платіж зараховується як часткове повернення боржником заборгованості за договором в наступному порядку - спочатку як повернення відсотків за користування позикою, а потім як основної суми позики.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до його повного виконання сторонами (п. 2.1. Договору 2).

Тобто, відповідно укладеної угоди, сторони домовились замінити зобов'язання, яке виникло із Договору купівлі - продажу цінних паперів № Б-040711-2/1 від 04.07.2011р. на позикове зобов'язання, таким чином припинивши дію первісного зобов'язання.

Відповідно положень ст. 604 ЦК України, однією із підстав припинення зобов'язання є домовленість сторін.

Так зокрема, згідно ч. 2 ст. 604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Новація боргу у позикове зобов'язання врегульована ст. 1053 ЦК України, згідно положень якої, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Тобто, стаття 1053 ЦК України закріплює правило, яким передбачено можливість новації у позикове зобов'язання іншого боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Юридичною підставою договору позики, що виникає при новації, буде угода сторін про припинення первісного зобов'язання. Тому дійсність нового договору (договору про заміну зобов'язання (новацію) залежить від дійсності первісного. Якщо первісний договір визнається недійсним, то недійсним стає і договір позики, що його замінив.

З огляду на зазначене, враховуючи, що під час судового розгляду справи судом встановлено про недійсність Договору купівлі - продажу цінних паперів № Б-040711-2/1 від 04.07.2011р. (первісного зобов'язання), то відповідно недійсним є і Договір про заміну зобов'язання (новацію) № ДК-ТП-Н-02/02 від 02.02.2015р. та Додаткова угода № 1 від 11.02.2015р. до Договору № ДК-ТП-Н-02/02 від 02.02.2015р.

Щодо посилання відповідача 2 про сплив позовної давності у спорі про визнання оспорюваних правочинів недійсними як на підставу для відмови у позові, то воно не приймається судом, з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач (Відкрите акціонерне товариство "Рівненський завод тракторних агрегатів") звернувся до суду з позовом про визнання недійсними правочинів, стороною яких він не був і як встановлено під час судового розгляду справи, про їх укладання не був обізнаний. Крім того, як встановлено судом оспорювані правочини не були схвалені у встановленому порядку ні наглядовою радою товариства, ні Загальними зборами товариства, що спростовує твердження відповідача 2 про те, що позивач повинен був знати про їх укладення, оскільки останній є акціонером Товариства та членом його Наглядової ради.

За твердженням позивача, про вчинення між сторонами оспорюваних правочинів йому стало відомо з постанови Вищого господарського суду України від 25.05.2016р. у справі № 918/111/15, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому, враховуючи, що вказана обставина не спростована відповідачами в ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що позивач дізнався про порушення свого права саме з цієї дати.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позову як в частині визнання недійсним Договору купівлі - продажу цінних паперів № Б-040711-2/1 від 04.07.2011р. так і в частині визнання недійсним Договору про заміну зобов'язання (новацію) № ДК-ТП-Н-02/02 від 02.02.2015р. та Додаткової угоди № 1 від 11.02.2015р. до Договору № ДК-ТП-Н-02/02 від 02.02.2015р., з покладенням судових витрат на відповідачів у справі, а тому, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним з моменту укладення Договір № Б-040711-2/1 купівлі-продажу цінних паперів від 04.07.2011 р., укладений між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Динеро-Капітал".

3. Визнати недійсним з моменту укладення Договір № ДК-ТП-Н-02/02 про заміну зобов'язання (новацію) від 02.02.2015р. та Додаткову угоду № 1 від 11.02.2015р., укладені між ПАТ "Завод "Технопривод" та ТОВ "Динеро-Капітал".

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" (35331, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Городок, вул. Привокзальна, 2, ) на користь Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" (33021, м. Рівне - 21, Україна, ) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" (61003, м. Харків, пров. Університетський, 1, код ЄРПОУ 36226713) на користь Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" (33021, м. Рівне - 21, Україна, ) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. витрат по сплаті судового збору.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "09" грудня 2016 року.

Суддя Романюк Р.В.