номер провадження справи 17/79/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016 Справа № 908/2429/16

за позовною заявою: концерну "Міські теплові мережі" в особі філії концерну "МТМ" Дніпровського району

юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137

фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 69124, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості

суддя Корсун В.Л.

Представники сторін:

від позивача: Кузьміна С.Ю., довіреність від 11.07.16 № 239/20-19

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 30.11.16 б/н

СУТЬ СПОРУ:

15.09.16 до господарського суду з позовною заявою звернувся концерн "Міські теплові мережі" в особі філії концерну "МТМ" Дніпровського району (надалі концерн "МТМ" в особі філії концерну "МТМ" Дніпровського району) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1.) про стягнення заборгованості у розмірі 12 433,47 грн. за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 624 від 01.10.02., а саме: 9 297,32 грн. основного боргу, 844,25 грн. пені, 315,68 грн. 3 % річних та 1 976,22 грн. інфляційних втрат.

15.09.16 автоматизованою системою документообігу суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено справу № 908/2429/16 до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 15.09.16 судом порушено провадження у справі № 908/2429/16, якій присвоєно № провадження 17/79/16, судове засідання призначено на 05.10.16.

Ухвалами суду від 05.10.16 та від 31.10.16 розгляд справи відкладено на 31.10.16 та 14.11.16 відповідно.

05.10.16 судом прийнято до розгляду заяву позивача від 05.10.16 про зменшення позовних вимог, в якій заявник просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.10.02 № 624 у розмірі 10 423,47 грн., з якої: 7 287,32 грн. основного боргу, 844,25 грн. пені, 315,68 грн. 3 % річних та 1 976,22 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою від 14.11.16 судом продовжено строк вирішення спору на 15 днів - до 30.11.16, розгляд справи відкладено на 30.11.16.

30.11.16 позивачем надано до суду заяву від 28.11.16 про припинення провадження у справі в частині стягнення 7 287,32 грн. основного боргу у зв'язку зі його повною оплатою відповідачем після порушення провадження у справі № 908/2429/16.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 30.11.16, на підставі ст. ст. 821, 85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представникам сторін повідомлено про час виготовлення повного рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням заяви від 05.10.16 про зменшення позовних вимог та заяви від 28.11.16 про припинення провадження у справі, вказував наступне. 01.10.02 між сторонами було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 624, на виконання умов якого позивач в період з листопада 2014 р. по березень 2015 р. та з жовтня 2015 р. по лютий 2016 р. відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 10 530,46 грн. Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо здійснення розрахунків, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7 287,32 грн. основного боргу, 844,25 грн. пені, 315,68 грн. 3 % річних та 1 976,22 грн. інфляційних втрат. Враховуючи здійснення відповідачем оплати основного боргу за спірний період за договором після порушення провадження у справі, позивач просить стягнути з відповідача 844,25 грн. пені, 315,68 грн. 3 % річних та 1 976,22 грн. інфляційних втрат. В частині стягнення 7 287,32 грн. основного боргу припинити провадження по справі.

Відповідач в судовому засіданні 30.11.16 надав усні пояснення, а також, дублікати платіжних доручень про сплату коштів за теплову енергію згідно договору від 11.10.02 № 624, у т.ч. на суму 72 387,32 грн.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.02 між концерном "Міські теплові мережі" (Енергопостачальна організація) і приватним підприємством «ОСОБА_1» (Споживач) укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 624 на орендоване вбудоване приміщення магазину по АДРЕСА_2 за умовами якого (п. 1.2. договору) Енергопостачальна організація прийняла на себе зобов'язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, згідно п. 1.3., а Споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію разом з втратами теплової енергії на теплотрасі, що перебуває на балансі Споживача за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 1 додаткової угоди № 1 від 01.10.04 до вищевказаного договору сторони дійшли згоди внести зміни у преамбулу договору від 01.10.02 № 624 на постачання теплової енергії в гарячій воді та викласти в наступній редакції: «Концерн "Міські теплові мережі", надалі Енергопостачальна організація … та приватний підприємець ОСОБА_1 у подальшому «Споживач» …, далі за договором іменовані - Сторони, уклали цей договір про постачання теплової енергії в гарячій воді».

Згідно з п. 2.2. цього договору, теплова енергія постачається Споживачу у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року.

Підпунктом 3.2.2. п. 2 договору передбачено, що Споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати теплової енергії в обсягах згідно рахунків за теплову енергію і в те рміни, які передбачені розділом VI договору.

Відповідно до п. 5.3. договору, дата зняття Споживачем показань приладів обліку - 20 число поточного місяця; надання звіту Енергопостачальній організації - не пізніше 27 числа поточного місяця.

Показники приладів обліку за звітний період є підставою для розрахунків Споживача з Енергопостачальною організацією за спожиту теплову енергію (п. 5.4. договору).

Пунктом п. 6.1. договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі в на ціональній грошовій одиниці (гривні) відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2. договору).

Згідно із п. 6.3. договору, Енергопостачальна організація після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу рахунок за фактично спожиту теплову енергію, акт надання послуг і податкову накладну. Спо живач зобов'язаний оформити акт надання послуг і до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, повернути його Енергопостачальній організації.

Підставою для розрахунків Споживача з Енергопостачальною організацією є Акт надання послуг, підписаний обома Сторонами (п. 6.4. договору).

Згідно із п. 10.1. договору, цей договір набуває чинності після підписання його обома сторонами та діє з 01.10.02 по 30.09.03. Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, окрім досягнення взаємної згоди сторін про його розірвання.

Розглядаючи цю справу судом прийнято до уваги ту обставину, що станом на час прийняття процесуального рішення у цій справі по суті спору зазначений договір є чинним. Доказів зворотнього матеріали справи не містять та представниками сторін до справи не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п.п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Як свідчать матеріали цієї господарської справи, на виконання умов договору позивачем у період з листопада 2014 р. по березень 2015 р. та з жовтня 2015 р. по лютий 2016 р. поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 10 530,46 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії за вказаний період (копії яких долучені до матеріалів справи).

На підставі зазначених актів приймання-передачі теплової енергії концерном "МТМ" виставлено відповідачу рахунки на оплату відпущеної теплової енергії.

Вбачається, що вищевказані рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії на виконання п. 6.3. договору направлялися позивачем на юридичну адресу відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи реєстрами на відправку замовних рекомендованих листів.

Разом з тим, відповідач своїх зобов'язань щодо оформлення актів надання послуг і їх повернення позивачу у строки передбачені у п. 6.3. договору не виконав, будь-яких претензій позивачу щодо наданих актів та рахунків не пред'явив.

Доказів зворотнього матеріали справи не містять та представником відповідача в судовому засіданні 30.11.16 не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що акти приймання передачі теплової енергії за спірний період є погодженими та являються підставою для проведення остаточних розрахунків за отриману протягом вказаного в них періоду теплову енергію.

Відповідно до п. 6.6. договору, Споживач зобов'язаний до 20 числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію і передоплату.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали цієї господарської справи свідчать, що відповідач взятих на себе договірних зобов'язань належним чином не виконав, розрахувався за надані послуги частково, чим порушив умови договору.

У зв'язку із чим, позивачем заявлено до суду вимогу (з урахуванням заяви від 05.10.16 про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 7 287,32 грн. основного боргу за поставлену теплову енергію за договором на постачання теплової енергії в гарячій воді № 624 від 01.10.02.

Як свідчать матеріали цієї справи, 21.11.16, тобто після звернення позивача з позовом до суду та порушення провадження у справі № 908/2429/16, відповідачем здійснена оплата 7 287,32 грн. основного боргу за договором від 01.10.02 № 624 про постачання теплової енергії в гарячій воді за спірний період, що підтверджується дублікатом платіжного доручення від 21.11.16 № 79, який долучено до матеріалів справи.

Здійснення відповідачем оплати за спірний період в сумі 7 287,32 грн. за договором від 01.10.02 № 624 підтверджено позивачем в заяві від 28.11.16 про припинення провадження у справі в частині суми 7 287,32 грн. основного боргу.

Таким чином, зобов'язання відповідача в частині стягнення 7 287,32 грн. основного боргу за період з листопада 2014 р. по березень 2015 р. та з жовтня 2015 р. по лютий 2016 р. за договором від 01.10.02 № 624 є припиненим.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням викладеного, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 7 287,32 грн. основного боргу за договором від 01.10.02 № 624 за спірний період підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, внаслідок відсутності предмету спору.

Також, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 844,25 грн. пені за період з 20.11.15 по 22.08.16.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нормами ч. 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2.3. договору передбачено, що Споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі 0,5 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

У відповідності з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до розрахунку позивача, до стягнення пред'явлена сума пені у розмірі 844,25 грн. за період з 20.11.15 по 22.08.16.

Факт прострочення оплати відповідачем суми основного боргу матеріалами справи доведений.

Разом з тим, судом встановлено, що під час здійснення розрахунку пені позивачем не враховано приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України, якою передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на викладене, суд зазначає, що за заявлений позивачем період часу (з 20.11.15 по 22.08.16), виходячи з дати початку порушення грошового зобов'язання, суми боргу, що існувала у спірний період, здійснених відповідачем часткових оплат належний до стягнення розмір пені становить суму 841,33 грн. (Розрахунок перевірено за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство»).

Отже, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 841,33 грн. В іншій частині вимоги про стягнення пені судом відхиляються через необґрунтованість.

Крім того, позивачем за прострочення виконання грошового зобов'язання заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 315,68 грн. за період з 20.12.14 по 22.08.16 та індекс інфляції в сумі 1 976,22 за період з січня 2015 р. по липень 2016 р. (розрахунки містяться в матеріалах справи).

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3 % річних за загальний період з 20.12.14 по 22.08.16 та встановлено, що він також, як і розрахунок пені, здійснений без урахування ч. 5 ст. 254 ЦК України, а тому є частково невірним.

За таких обставин, з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України, розмір 3 % річних за розрахунком суду (який перевірено за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство») в межах заявленого позивачем періоду становить суму 315,37 грн.

У зв'язку із чим, вимога про стягнення 3 % річних задовольняється судом в сумі 315,37 грн., в іншій частині вказана вимога судом відхиляється через необґрунтованість.

За змістом п. 3.2. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.13 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Розглянувши розрахунок інфляційних витрат позивача, суд дійшов висновку, що він частково не відповідає положенням п. 3.2. Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 № 14, оскільки до розрахунку не включено суми за періоди часу (червень та липень 2016 р.), в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З урахуванням наведеного, за розрахунком суду індекс інфляції за загальний період з січня 2015 р. по липень 2016 р. становить суму 1 974,80 грн.

Отже, вимоги про стягнення індексу інфляції підлягають задоволенню частково в сумі 1 974,80 грн. В іншій частині вимоги про стягнення індексу інфляції відхиляються у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір у розмірі 1 375,96 грн. покладається на відповідача.

Судом роз'яснюється, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 ГПК України (…), після набрання законної сили наказ видається судом за заявою стягувачу (…).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 42, 43, 45, 22, 33, 34, 44, 49, 69, 77, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82, 821, 83, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69124, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь концерну "Міські теплові мережі" в особі філії концерну "МТМ" Дніпровського району (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, , п/р № 1951 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», код МФО 313957) - 841 (вісімсот сорок одну) грн. 33 коп. пені, 315 (триста п'ятнадцять) грн. 37 коп. 3 % річних, 1 974 (одну тисячу дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 80 коп. інфляційних втрат та 1 375 (одну тисячу триста сімдесят п'ять) грн. 96 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Припинити провадження в частині стягнення 7 287,32 грн. основного боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 08.12.16

Суддя В.Л. Корсун