ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

13 грудня 2016 року Справа № 923/442/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши заяву Дочірнього підприємства "Ілліч - ОСОБА_1" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про зміну способу виконання судового рішення, прийнятого у справі

за позовом: Дочірнього підприємства "Ілліч - ОСОБА_1" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до:

відповідача 1 Приватного акціонерного товариства "Скадовське хлібоприймальне підприємство"

відповідача - 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯР ПОЛЕ"

про зобов'язання повернути 5262060 кг пшениці

за участі представників:

позивача ОСОБА_2 (представника за дорученням),

відповідача-1 не зявився,

відповідача-2 не зявився,

в с т а н о в и в:

11.03.2016 Дочірнім підприємством "Ілліч - ОСОБА_1" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" подано до суду заяву про зміну способу виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2015, прийнятої у даній справі, із зобовязання Приватного акціонерного товариства "Скадовське хлібоприймальне підприємство" повернути протягом одного місяця безпідставно набуте майно зерно пшениці 6 класу врожаю 2014 року у кількості 3959580 кг, загальною вартістю 11229368,88 грн, та зерно пшениці 5 класу врожаю 2014 року у кількості 1285440 кг, загальною вартістю 3855034,56 грн, на стягнення з Приватного акціонерного товариства "Скадовське хлібоприймальне підприємство" на користь Дочірнього підприємства "Ілліч - ОСОБА_1" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" 15084403,44 грн, яка ґрунтується на неможливості його виконання через відсутність у відповідача спірного майна, підтвердженням чому є відповідний акт державного виконавця.

Ухвалою суду від 25.03.2016 в задоволенні заяви було відмовлено з посиланням на відсутність належних дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу у випадку встановлення факту відсутності у боржника майна, яке підлягає стягненню, які повинні були бути вчиненими у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час їх вчинення).

25.03.2016 позивач вдруге звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2015, прийнятої у даній справі, із зобовязання Приватного акціонерного товариства "Скадовське хлібоприймальне підприємство" повернути протягом одного місяця безпідставно набуте майно зерно пшениці 6 класу врожаю 2014 року у кількості 3959580 кг, загальною вартістю 11229368,88 грн, та зерно пшениці 5 класу врожаю 2014 року у кількості 1285440 кг, загальною вартістю 3855034,56 грн, на стягнення з Приватного акціонерного товариства "Скадовське хлібоприймальне підприємство" на користь Дочірнього підприємства "Ілліч - ОСОБА_1" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" 15084403,44 грн, яка ґрунтується на неможливості його виконання через відсутність у відповідача спірного майна, підтвердженням чому є відповідний акт державного виконавця.

При цьому позивачем були наведені додаткові правові позиції та судова практика відносно необхідності та можливості зміни способу виконання судового рішення, але факт обґрунтування необхідності зміни способу залишено попередній, а саме неможливість виконання судового рішення через відсутність у відповідача спірного майна, підтвердженням чому є відповідний акт державного виконавця.

Зокрема, обґрунтовуючи власну позицію позивач посилається на положення статті 124 Конституції України, статей 115, 121 Господарського процесуального кодексу України, частини 2 статті 184 Цивільного кодексу України; пунктів 7.1.3., 7.4 постанови пленуму Вищого Господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України"; статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифіковану Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР); правову позицію, викладену по аналогічних справах в постановах Вищого господарського суду України від 02.03.2016 по справі № 908/5797/14 та від 09.12.2015 по справі № 6/308.

Приватне акціонерне товариство "Скадовське хлібоприймальне підприємство" висловило заперечення відносно поданої заяви, посилаючись на подачу стягувачем чергової заяви, хоча попередні залишені без задоволення, при тому, що всі заяви ґрунтувалися на ідентичних підставах.

Також відповідач-1 вважає, що, з урахуванням положень статті 121 ГПК України, зміна способу виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим і має відбуватися в межах первісно обраного позивачем способу захисту його права. Вимоги стягувача про заміну рішення зобовязального характеру на стягнення грошового еквіваленту вартості спірного майна не ґрунтуються на законі та виходять за межі заявлених раніше позовних вимог в частині предмету спору. Зміна способу виконання рішення, про яку просить заявник, змінює по суті прийняту судом постанову, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладене в постанові від 25.11.2015 при вирішенні справи № 6-1829цс15, яка за приписами частини 1 статей 111-28 ГПК України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх судів України. За викладених обставин, при вирішенні поданої стягувачем заяви, місцевим господарським судом не може бути врахована практика Вищого господарського суду України, на яку посилається стягувач.

Відповідач-1 також зазначає, що внаслідок невнесення стягувачем плати за зберігання, підприємство було позбавлено можливості забезпечити належний рівень складських послуг зі зберігання, що призвело до втрати якісних характеристик переданого позивачем для зберігання зерна і змусило його реалізувати це зерно іншому суб'єкту господарювання.

07.04.2016 судом розглянута вказана заява та вона задоволена шляхом стягнення з Приватного акціонерного товариства "Скадовське хлібоприймальне підприємство" на користь Дочірнього підприємства "Ілліч - ОСОБА_1" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" 15084403,44 грн, про що позивачу в той же день виданий відповідний наказ про примусове виконання.

В подальшому постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 вказана ухвала залишена без змін, проте постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2016 вона скасована, а справа передана на новий розгляд.

Безпосередньо новий розгляд заяви проведено в судовому засіданні, яке відбулося 13.12.2016 без участі представників відповідачів, які своїх представників до суду не направили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового розгляду справи.

Крім викладеного судом встановлено, що 20.03.2015 Дочірнім підприємством "Ілліч - ОСОБА_1" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" подано до Господарського суду Херсонської області суду позов про зобовязання відповідача-1 повернути зерно пшениці 6 класу врожаю 2014 року в кількості 3959580 кг, вартістю 11229368,88 грн, зерно пшениці 5 класу врожаю 2014 року в кількості 1285440 кг, вартістю 3855034,56 грн, та зобов'язати відповідача-2 повернути зерно пшениці 6 класу врожаю 2014 року в кількості 17040 кг, вартістю 48325,44 грн.

За результатами розгляду справи рішенням суду від 26.05.2015 в задоволенні позовних вимог відмовлено, проте постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 воно скасоване в частині, що стосується позовних вимог до відповідача-1, та зобовязано ПАТ "Скадовське хлібоприймальне підприємство" протягом одного місяця повернути Дочірньому підприємству "Ілліч-Агро ОСОБА_1" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" безпідставно набуте майно - зерно пшениці 6 класу врожаю 2014 року у кількості 3959580 кг, загальною вартістю 11229368,88 грн. та зерно пшениці 5 класу врожаю 2014 року у кількості 1285440 кг, загальною вартістю 3855034,56 грн.

З метою примусового виконання вказаного судового рішення 18.08.2015 позивачу виданий відповідний наказ № 923/442/15 від 03.08.2015

Як слідує з постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Скадовського районного управління юстиції відкрите виконавче провадження ВП № 48552734 про виконання вказаного наказу.

Згодом, за постановою від 13.10.2015 виконавче провадження ВП № 48552734 прийняте до виконання відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

При здійсненні виконавчого провадження 15.10.2015 державним виконавцем складено акт про відсутність у боржника майна, яке підлягає передачі стягувачу.

При цьому суд зазначає, що відсутність зерна підтверджує і сам відповідач-1, вказуючи про його реалізацію іншій особі.

15.07.2016 постановою державного виконавця виконавче провадження ВП № 48552734 закінчене, а наказ повернутий до Господарського суду Херсонської області (наявний в матеріалах даної справи).

Вирішуючи по суті заяву позивача про зміну способу виконання судового рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, а за статтею 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

В свою чергу, приписами частини 1 статті 121 ГПК України встановлено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може змінити спосіб його виконання.

Згідно з пунктом 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для зміни способу виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим встановленим господарським судом способом.

Згідно до пункту 7.1.3. цієї ж Постанови під зміною способу виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Звернення стягнення на кошти за відсутності у боржника майна здійснюється у випадку, коли стягувачу присуджено майно, визначене родовими ознаками.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина «судового розгляду».

У рішенні від 17.05.2005 по справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обовязком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин, але вона не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі «ОСОБА_3 проти Італії», заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Враховуючи викладене, виконання судового рішення є істотним етапом відновлення порушених прав юридичної особи.

Отже, судове рішення, прийняте у даній справі, є обовязковими до виконання, що встановлено правовими нормами як національного, так і міжнародного законодавства, а за приписами статті 1 ГПК України сторони звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів, що з іншого боку покладає на суд обовязок відновити таке право або інтерес в разі його порушення.

За таких обставин, враховуючи відсутність у відповідача майна, на яке може бути звернуте стягнення, та неможливість виконання судового рішення у визначений судом спосіб заява позивача підлягає задоволенню шляхом зміни способу виконання судового рішення із «зобовязання повернути майно визначене родовими ознаками» на «стягнення його вартості», яка визначена в судовому рішенні.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки вони суперечать викладеним обставинам та правовим приписам, в тому числі і з наступних підстав.

Так, наявність відмови у задоволенні судом попередньої заяви позивача про зміну способу виконання судового рішення не позбавляє заявника повторно звертатися до суду з такими заявами, обґрунтовуючи їх додатковими мотивами та доказами, а тому така попередня ухвала не може впливати на суть даного судового розгляду.

Відносно необхідності врахування правового висновку Верховного Суду України, висловленого у справі № 6-1829цс15 (постанова від 25.11.2015) суд зазначає, що він фактично зроблений при аналізі цивільно-правових відносин, які витікають із віндикаційних вимог про вилучення майна, а не зобовязальних, які мають місце у даній справі.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, що слідує з постанови від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15, за якою витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Крім того, судом наведені вище правові аргументи щодо необхідності застосування судової практики Європейського суду з прав людини.

На підставі викладеного та керуючись статтями 86, 121 ГПК України,

у х в а л и в:

1. Заяву Дочірнього підприємства "Ілліч - ОСОБА_1" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про зміну способу виконання судового рішення задовольнити.

2. Змінити спосіб виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 у справі № 923/442/15 із «зобовязання Приватного акціонерного товариства "Скадовське хлібоприймальне підприємство" повернути протягом одного місяця безпідставно набуте майно зерно пшениці 6 класу врожаю 2014 року у кількості 3959580 кг, загальною вартістю 11229368,88 грн, та зерно пшениці 5 класу врожаю 2014 року у кількості 1285440 кг, загальною вартістю 3855034,56 грн» на «стягнення з Приватного акціонерного товариства "Скадовське хлібоприймальне підприємство" на користь Дочірнього підприємства "Ілліч - ОСОБА_1" ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" 15084403,44 грн».

Суддя М.К. Закурін