КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. Справа№ 911/2822/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар Д'якова Ю.Ю.

за участю представників:

від позивача: Гринь Ю.П. (представник за довіреністю)

від відповідача: Делявська Г.М. (представник за довіреністю)

від третьої особи: Гоцко Р.В. (представник за довіреністю)

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос"

на рішення господарського суду Київської області

від 31.10.2016 року

у справі № 911/2822/16 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос"

до Аграрного Фонду

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд"

про усунення перешкод у користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Аграрного Фонду про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, а саме: складськими приміщеннями літ. Е-1 склад №1 загальною площею 5467,2 кв.м., літ. Є-1 склад №2 загальною площею 2190,2 кв.м., літ. Д-1 склад №3 загальною площею 5035,5 кв.м., розташованих за адресою: 07403, Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, шляхом зобов'язання звільнити вказані нежитлові приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що станом на дату подання позовної заяви термін дії договору складського зберігання цукру №1ц від 30.01.2014, укладений між сторонами, на період 2016 року не продовжено, а майно відповідача, що знаходиться на складах №1, №2 та №3, які належать позивачу на праві приватної власності, перешкоджає здійсненню господарської діяльності у вказаних приміщеннях.

Рішенням господарського суду Київської області від 31.10.2016 р. у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 31.10.2016 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначає, що станом на дату звернення з даним позовом термін дії договору складського зберігання цукру №1ц від 30.01.2014 р. на період 2016 р. не продовжено натомість майно відповідача знаходиться в складських приміщеннях №№1, 2, 3, які належать позивачу на праві приватної власності та якими останній позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися; посилаючись на ст.ст. 391, 396 ЦК України позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) від 28.11.2016 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос" було прийнято до провадження і розгляд справи призначено на 14.12.2016 р.

14.12.2016 р. через відділ забезпечення документообігу Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначено, зокрема про те, що рішення суду прийнято з дотриманням норм процесуального права, судом з'ясовано та досліджено всі обставини справи, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення суду; судом правомірно прийнято до уваги, що майно відповідача (цукор) визнано речовим доказом в кримінальному провадженні і Аграрний фонд, відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, при тимчасовому вилученні майна, до вирішення питання про його арешт або його повернення, фактично позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном, у зв'язку з чим відповідач позбавлений можливості прийняти рішення про звільнення складських приміщень, які належать позивачу; просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін, третьої особи з'явилися в судове засідання апеляційної інстанції та надали пояснення по суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

30.01.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос" (Зберігач) та Аграрним Фондом (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання цукру №1ц (Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Поклажодавець передає, а Зберігач приймає цукор на відповідальне відокремлене зберігання згідно ДСТУ 4245:2003 за фактичною вагою в кількості 59278 тонн 655 кг, якість якого відповідає ДСТУ 4623:2006, упакованого в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, у кількості 1185573 штук, а також 1 неповний мішок, в якому 5 кг (надалі - "цукор" у відповідних відмінках по тексту Договору).

Згідно пункту 1.2. Договору, прийняття цукру на зберігання та видача його Поклажодавцеві посвідчується актом передавання-приймання, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Фактичне місце зберігання цукру: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22 (пункт 1.3. Договору).

Пунктом 5.1. Договору передбачено строк зберігання цукру, а саме: "до пред'явлення вимоги Поклажодавцем".

Відповідно по пункту 5.2. Договору Зберігач зобов'язаний зберігати цукор до пред'явлення Поклажодавцем вимоги про його повернення або переоформлення на визначену Поклажодавцем особу.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2015, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі (пункт 8.1. в редакції Додаткового договору від 31.12.2014 до Договору складського зберігання №1ц від 30.01.2014).

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов Договору Аграрний Фонд передав, а ТОВ "ВКФ "Амос" прийняло та розмістило у складських приміщеннях за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, цукор в кількості 59278 тонн 655 кг, що підтверджується актом передавання-приймання від 31.01.2014 р.

Як стверджує позивач, наприкінці 2015 року він неодноразово звертався до відповідача з листами, в яких просив укласти додаткову угоду на продовження дії Договору складського зберігання №1ц від 30.01.2014 на період 2016 року або звільнити складські приміщення шляхом вивезення майна, яке належить відповідачу. Оскільки термін дії договору складського зберігання цукру №1ц від 30.01.2014 р. на період 2016 року не продовжено, а майно відповідача, що знаходиться на складах №1, №2 та №3 за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, які належать позивачу на праві приватної власності, перешкоджає здійсненню господарської діяльності у вказаних приміщеннях, позивач звернувся з даним позовом до суду.

В матеріалах справи містяться постанови старшого слідчого в ОВС п'ятого слідчого відділу Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України від 17.03.2015 та 04.04.2016, з яких вбачається, що цукор, який належить Аграрному Фонду та знаходиться в складських приміщеннях позивача за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000588 від 26.02.2016, передано на відповідальне зберігання ПАТ "Аграрний Фонд" та зобов'язано останнього забезпечити переміщення вказаного цукру на склади за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 21.

Згідно частини 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до статті 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 167 Кримінального процесуального кодексу України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Враховуючи те, що цукор, який належить Аграрному Фонду та знаходиться в складських приміщеннях за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, визнано речовим доказом в кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач позбавлений можливості володіти, користуватися або розпоряджатися вказаним майном та звільнити складські приміщення, які належать позивачу.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк (ч. 3 статті 938 Цивільного кодексу України).

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення до відповідача з вимогою забрати цукор, який йому належить, та звільнити складські приміщення за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту звернення до відповідача з вимогою забрати належний йому цукор, а також враховуючи те, що вказане майно визнано речовим доказом в кримінальному провадженні і відповідач позбавлений можливості володіти, користуватися або розпоряджатися ним та звільнити складські приміщення, які належать позивачу, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, а саме: складськими приміщеннями літ. Е-1 склад №1 загальною площею 5467,2 кв.м., літ. Є-1 склад №2 загальною площею 2190,2 кв.м., літ. Д-1 склад №3 загальною площею 5035,5 кв.м., розташованих за адресою: 07403, Київська обл., м. Бровари, вул. Підприємницька, 22, шляхом зобов'язання звільнити вказані нежитлові приміщення є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ "Амос" залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 31.10.2016 року у справі № 911/2822/16 року - без змін.

2. Матеріали справи № 911/2822/16 повернути до господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко