РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016Справа №910/21070/16

За позовом: Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕТЕР»

про стягнення 7 527,86 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Купленський С.В., за довіреністю №80/05.1/15559 від 23.12.2015

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Український державний центр радіочастот" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "ЕТЕР" (далі - відповідач) про стягнення 5 767,50 грн., з яких: 5 143,80 грн. основного боргу, 567,89 грн. пені, 55,81 грн. трьох відсотків річних, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору №2296/475м-10 від 11.05.2010 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 14.12.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Через відділ діловодства суду 09.12.2016 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, які залучено до матеріалів справи.

Відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити розмір позовних вимог. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Судом досліджено заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та встановлено, що подана вона із дотриманням вимог ст. 22 ГПК України.

Згідно з п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Господарський суд прийняв заяву позивача про збільшення позовних вимог, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову - 7 527,86 грн., з яких: 6 858,40 грн. основного боргу, 613,65 грн. пені, 55,81 грн. трьох відсотків річних.

Представник позивача у судовому засіданні 14.12.2016 надав суду оригінали документів, для огляду у судовому засіданні, підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив їх задовольнити.

Відповідач уповноважених представників до судового засідання 14.12.2016 не направив, про дату, час та місце був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, вимог ухвали суду не виконав.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення сторін про час і місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 14.12.2016 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством "Український державний центр радіочастот" (далі - виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "ЕТЕР" (далі - замовник, відповідач) укладено договір №2296/475м-10 від 11.05.2010 на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору,предметом цього договору є проведення виконавцем робіт, пов'язане з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіолектроних засобів (РЕЗ). Згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення та усунення дії джерел радіозавад роботі РЕЗ замовника.

Відповідно до п. 2.1. договорів, виконавець зобовязується, протягом всього терміну дії цього договору проводити заходи щодо забезпечення ЕМС РЕЗ, які використовує замовник, згідно з дозволами на експлуатацію РЕЗ.

Згідно п. 2.2.2. договорів, замовник зобов'язується, своєчасно сплачувати на користь виконавця плату за виконання робіт.

Відповідно до п.3.1. договору, вартість виконаних робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпечення ЕМС РЕЗ, визначається на підставі затверджених у встановленому порядку «Тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», пов'язаних з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу» за один календарний місяць. Складає 427,92 грн. і не включає податок на додану вартість. Податок на додану вартість нараховується згідно законодавства України.

Пунктом 3.2. договору, виконання робіт підтверджується відповідним актом виконаних робіт підписами обома сторонами.

Згідно до п. 3.3. договору, виконавець після закінчення проведення робіт оформлює рахунки за прострочені роботи та разом з актами виконаних робіт надсилає на адресу замовника.

Відповідно до п.3.4. договору, розрахунки між виконавцем і замовником за роботи, повязавні з радіочастотним моніторингом та забезпеченням ЕМС РЕС проводяться шляхом перерахування суми, що встановлена в платіжному документі, на розрахунковий рахунок виконавця, протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку.

Відповідно до п. 6.1. договору, цей договір укладений на період 1 (один) календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Дата набрання чинності додатками до цього договору визначається сторонами у тексті самих додатків.

Пунктом 6.2. договору, цей договір вважається продовженим на кожний наступний період тривалістю в 1 календарний рік, якщо жодна сторона зі сторін за 30 днів до закінчення терміну його дії не наділене іншій стороні письмове повідомлення про свій намір припинити його дію надалі.

Згідно з п. 6.3. договору, закінчення дії договору не звільняє замовника від сплати заборгованості за цим договором.

Позивач пояснив суду, що до відповідності до п. 3.3. договору, оформив розрахунки за проведені роботи за період з 01.03.2016 по 26.10.2016 на загальну суму 6 858,40 грн.

- рахунок №2894 від 29.03.2016 на суму 857,30 грн;

- рахунок №5409 від 27.04.2016 на суму 857,30 грн;

- рахунок №6634 від 25.05.2016 на суму 857,30 грн;

- рахунок №8369 від 24.06.2016 на суму 857,30 грн;

- рахунок №9970 від 25.07.2016 на суму 857,30 грн;

- рахунок №11935 від 30.08.2016 на суму 857,30 грн;

- рахунок №13449 від 29.09.2016 на суму 857,30 грн;

- рахунок №14507 від 26.10.2016 на суму 857,30 грн.

Та разом з актами виконаних робіт за вказаний період надіслав на адресу відповідача, що підтверджується копіями відповідних списків згрупованих поштових відправлень.

Виконання позивачем робіт за договором за період: березень 2016 - жовтень 2016 підтверджується актами виконаних робіт підписами обома сторонами.

-№16-3894 від 31.03.2016 на суму 857,30 грн.;

-№16-5409 від 29.04.2016 на суму 857,30 грн.;

-№16-6634 від 31.05.2016 на суму 857,30 грн.;

-№16-8369 від 30.06.2016 на суму 857,30 грн.;

-№16-9970 від 29.07.2016 на суму 857,30 грн.;

-№16-11935 від 31.08.2016 на суму 857,30 грн.;

-№16-13449 від 30.09.2016 на суму 857,30 грн.;

-№16-14507 від 31.10.2016 на суму 857,30 грн.

Таким чином позивач зазначив, що на дату подання позову до суду основний борг відповідача перед позивачем складає 5 143,80 грн., 09.12.2016 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог де сума основного боргу відповідача перед позивачем складає 6 858,40 грн.

Згідно з п. 4.3. договору, за порушення грошових зобов'язань замовник сплачує виконавцю штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент здійснення розрахунків від суми простроченого платежу.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач за надані послуги вчасно не розрахувався, таким чином, відповідач повинен сплатити на користь позивача за договором суму заборгованості у розмірі - 6 858,40 грн. основного боргу, 613,65 грн. пені, 55.81 грн. трьох відсотків річних.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договору №2296/475м-10 від 11.05.2010, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вони є договорами про надання послуг.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Закон України «Про радіочастотний ресурс» встановлює правову основу користування радіочастотним ресурсом України, визначає повноваження держави щодо умов користування радіочастотним ресурсом України, права, обов'язки і відповідальність органів державної влади, що здійснюють управління і регулювання в цій сфері, та фізичних і юридичних осіб, які користуються та/або мають намір користуватися радіочастотним ресурсом України.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про радіочастотний ресурс», користувачі радіочастотного ресурсу України зобов'язані, зокрема вносити платежі та збори, передбачені законом, а також у встановленому національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, порядку плату за радіочастотний моніторинг у смугах радіочастот загального користування.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги, які прийняті відповідачем без зауважень по актам про виконання робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ): №16-3894 від 31.03.2016 на суму 857,30 грн.; №16-5409 від 29.04.2016 на суму 857,30 грн.; №16-6634 від 31.05.2016 на суму 857,30 грн.; №16-8369 від 30.06.2016 на суму 857,30 грн.; №16-9970 від 29.07.2016 на суму 857,30 грн.; №16-11935 від 31.08.2016 на суму 857,30 грн.; №16-13449 від 30.09.2016 на суму 857,30 грн.; №16-14507 від 31.10.2016 на суму 857,30 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач оплати наданих позивачем послуг не провів, доказів сплати суду не надав.

Відповідно до п.3.4. договору, розрахунки між виконавцем і замовником за роботи, повязавні з радіочастотним моніторингом та забезпеченням ЕМС РЕС проводяться шляхом перерахування суми, що встановлена в платіжному документі, на розрахунковий рахунок виконавця, протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку.

При цьому, судом встановлено, що позивач належним чином надсилав на адресу відповідача рахунки, що підтверджується повідомленнями про виручення поштового відправлення.

Крім того, пунктом 3.2. договору, виконання робіт підтверджується відповідним актом виконаних робіт підписами обома сторонами.

Ураховуючи, що акти про виконання робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ): №16-3894 від 31.03.2016 на суму 857,30 грн.; №16-5409 від 29.04.2016 на суму 857,30 грн.; №16-6634 від 31.05.2016 на суму 857,30 грн.; №16-8369 від 30.06.2016 на суму 857,30 грн.; №16-9970 від 29.07.2016 на суму 857,30 грн.; №16-11935 від 31.08.2016 на суму 857,30 грн.; №16-13449 від 30.09.2016 на суму 857,30 грн.; №16-14507 від 31.10.2016 на суму 857,30 грн., підписані представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "ЕТЕР" та скріплені печаткою останнього (копії у матеріалах справи), що свідчить про обізнаність відповідача щодо вартості робіт, необхідної до сплати на користь позивача та відповідно щодо строків здійснення такої плати.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 6 858,40 грн. основного боргу, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "ЕТЕР" про стягнення 6 858,40 грн. основного боргу, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань відповідно до договору поставки № 2296/475м-10 від 11.05.2010, визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 613,65 грн. - пені та 55,81 грн. - 3 % річних.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків пені та 3% річних і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договору №2296/475м-10 від 11.05.2010, з нього, в силу положень ст.ст. 611, 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню 613,65 грн. - пені, та 55,81 грн. - 3 % річних.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "ЕТЕР" підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "ЕТЕР" (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літера «А», ) на користь Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (03179, м. Київ, пр-т Перемоги, 15 км., ) 6 858 (шість тисяч вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 40 коп. - основного боргу, 613 (шістсот тринадцять) грн. 65 коп. - пені, 55 (п'ятдесят п'ять) грн. 81 коп. - 3% річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 19.12.2016.

Суддя І.О. Андреїшина