ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2016 р. Справа №917/1006/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників 06.10.2016 р., 10.10.2016 р. та 17.10.2016 р.:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації

"Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового

господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

про стягнення 4 030 628, 45 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення 4 030 628,45 грн., з яких 207 366,11 грн. - 3% річних, 2 894 085,44 грн. - пеня, 929 176,90 грн. - інфляційні втрати, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати за природній газ, переданий згідно договору розподілу природного газу від 30.12.2015р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.06.2016 р. порушено провадження у справі та прийнято до розгляду на 07.07.2016 р.

06.07.2016 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує.

Крім того, від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. 8377 від 06.07.2016 р.) та клопотання про залучення до участі у справі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (вх. №8376 від 06.07.2016 р.).

В обґрунтування клопотання про зупинення провадження відповідач посилався на розгляд Окружним адміністративним судом м. Києва справи за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання п. 6.4 Типового договору розподілу природного газу не чинним. Оскаржуване положення є однією з норм, на яких ґрунтуються вимоги по даній справі, а відтак постановлене рішення про визнання п. 6.4 Типового договору не чинним, суттєво вплине на прийняття рішення у справі №917/1006/16.

В обґрунтування клопотання про залучення третьої особи відповідач зазначає, що погашення існуючої заборгованості перед позивачем відповідач здійснює виключно шляхом відрахування визначеного нормативу коштів за спожитий природний газ, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання від усіх категорій споживачів, платіжна дисципліна яких на сьогодні є незадовільною. Норматив перерахування коштів на рахунок оператора газорозподільної системи встановлюється НКРЕКП починаючи лише з лютого місяця 2016 року, тобто позивач втратив можливість отримати кошти за послугу розподілу природного газу за січень місяць 2016 року із незалежних від відповідача причин: у звязку із не встановленням нормативу перерахування коштів на рахунок оператора газорозподільної системи постановою НКРЕКП від 25.12.2015 року №3115 на січень місяць 2016 р., що в свою чергу призвело до утворення значної заборгованості відповідача. Оскільки предметом цього позову є саме стягнення трьох процентів річних, пені, інфляційних нарахувань, які нараховані позивачем за порушення умов договору про розподіл природного газу за період січень-березень 2016 року, відповідач не міг вплинути на порядок та розміри сум, належних до перерахування ПАТ "Полтавагаз", та здійснювати їх всупереч рішенням НКРЕКП та іншим положенням законодавства. У звязку із порушенням майнових інтересів відповідача рішення у даній справі може вплинути на обовязки НКРЕКП щодо ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" у відповідності до вимог статті 228 ГК України.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.07.2016 р. суд відмовив у задоволенні вказаних клопотань, визнавши їх необґрунтованими.

11.08.2016 р. від відповідача надійшла заява про зменшення розміру неустойки на 90%, оскільки заборгованість виникла не з його вини (вх. №9985).

15.08.2016 р. відповідач подав до суду додаткові пояснення в яких зазначає, що відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за розподіл природного газу, у зв'язку з чим вина відповідача у простроченні платежів за спірним договором відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення.

23.08.2016 р. від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких відповідача вказує, що ним було запропоновано належне виконання кредитору, однак останній залишив пропозиції без задоволення, ухилявся від підписання протокольного рішення, та відповідно вчинення подальших дій.

26.09.2016 р. від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій вказує, що у зв'язку із несвоєчасним проведенням розрахунків ОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" перед ПАТ "Полтавагаз" за отримані послуги позивачем проведено донараховання 3% річних, інфляційних втрат та пені. Відтак, загальна сума 3% річних за період з 01.02.2016 р. по 20.09.2016 р. (включно) становить 302 107,72 грн.; пені за період з 01.02.2016 р. по 20.09.2016 р. (включно) становить 3 930 521,78 грн.; інфляційних втрат за період лютий - травень 2016 року становить 941 904,56 грн.

В п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Суд приймає заяву позивача до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні 17.10.2016 р. позовні вимоги підтримує у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві. Проти клопотання відповідача про зменшення розміру пені заперечує.

Представник відповідача проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, зазначає, що відповідач здійснив усі залежні від нього заходи для дотримання вимог чинного законодавства щодо проведення рахунків вартості природного газу. Відповідач своєчасно надав НКРЕКП відомості про укладення договору розподілу природного газу та дотримувався затверджених НКРЕКП нормативів перерахування коштів. Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%.

Рішення виноситься після перерв оголошених в судовому засіданні 06.10.2016 р. та 10.10.2016 р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (надалі позиваче) та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (надалі відповідач) було укладено Типовий договір розподілу природного газу. Договір був укладений шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання №1-02/02/14-Р від 30.12.2015 року до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до умов вказаного договору позивач (оператор ГРМ) зобов'язується надати споживачу (відповідачу) послугу з розподілу природного газу, а споживач (відповідач) зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та у порядку, визначені цим договором (п. 2.1 Договору).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивач зазначає, що в зв'язку із не проведенням своєчасної оплати за отримані послуги з розподілу природного газу, ПАТ "Полтавагаз" 24.03.2016 року звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" основного боргу.

Період нарахування заборгованості основного боргу становить з січня 2016 року по березень 2016 року включно.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.06.2016 року по справі №917/497/16 позовні вимоги ПАТ "Полтавагаз" задоволено повністю, стягнуто з ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" на користь ПАТ "Полтавагаз" заборгованість в розмірі 15 195 721,93 грн. основного боргу.

Відповідно до ч. 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач вказує, що оскільки судове рішення про стягнення з відповідача 15 195 721,93 грн. основного боргу, не виконано, позивач вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 302 107,72 грн. 3% річних за період з 01.02.2016 р. по 20.09.2016 р. (включно); 3 930 521,78 грн. пені за період з 01.02.2016 р. по 20.09.2016 р. (включно) та 941 904,56 грн. інфляційних втрат за період лютий - травень 2016 року (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, що прийнята судом).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 20 грудня 2010 року у справі №3-57гс10, від 4 липня 2011 року у справі №3-65гс11, від 12 вересня 2011 року у справі №3-73гс11, від 24 жовтня 2011 року у справі №3-89гс11, від 14 листопада 2011 року у справі №3-Пбгсії, від 23 січня 2012 року у справі №3-142гс11, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 статті 625 ЦК.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

ПАТ "Полтавагаз" (Оператор ГРМ) належним чином виконало умови Договору, а ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" неналежно виконало взяті на себе зобов'язання по оплаті за отримані послуги з розподілу природного газу.

Договором укладеним між сторонами чітко встановлений термін виконання зобов'язання за відповідний звітний період.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за даним договором, передбаченого розділом 6 (Порядок розрахунків) Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У відповідності до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши наданий позивачем арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних, суд вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає положенням договору та приписам законодавства про порядок та строки нарахування.

Відповідачем не спростовано обставини вказані в обґрунтування позовної заяви.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення пені на 90%.

Так, дійсно, відповідно до п. 3 ч. 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції №18 від 26.12.2011 року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до приписів п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати послуг, вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі ( з урахуванням заяви про збільшення вимог).

Судовий збір відповідно до вимог статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, буд. 2а, м. Полтава, 36008, ідентифікаційний код 03338030) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, буд. 2-а, м. Полтава, 36020, ідентифікаційний код 03351912) 3 930 521,78 грн. пені, 302 107,72 грн. 3% річних; 941 904,56 грн. інфляційних втрат та 77 618,01 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

3. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.