ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2016 Справа № 904/10495/16

За позовом Комунального підприємства Кам'янської міської ради "Зеленбуд", м. Кам'янське Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «Аудит-Комп», м. Дніпро

про визнання недійсним договору від 22.03.2016р. №22/03 на надання аудиторських послуг та акту від 30.04.2016р. приймання-передачі робіт

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином;

від відповідача: Данильчук Т.В. - директор, протокол від 14.04.2003р.;

Талан О.Л. - представник, дов. від 21.07.2016р. №б/н.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати недійсними договір від 22.03.2016р. №22/03, укладений з відповідачем, та акт приймання-передачі робіт від 30.04.2016р. до даного договору.

Відповідач у відзиві (вх. №75412/16 від 07.12.2016р.) на позовну заяву про визнання договору та ату недійсними просить відмовити у позовних вимогах у повному обсязі, посилаючись на те, що: - позивач обізнаний, які зобов'язання на себе приймає аудитор, яким законодавством він керується при виконанні своїх зобов'язань та яким документом буде засвідчуватись виконання зобов'язань; - звіт обговорювався сторонами комісійно; - позивач отримав від відповідача саме такі послуги і втому обсязі та вигляді, які були обумовлені договором; - сторонами за договором розгорнуто викладені зобов'язання саме відповідача; - зміст договору свідчить про відсутність обставин введення позивача в оману при укладенні договору; - вимога про визнання недійсним акту приймання-передачі виконаних робіт не може бути предметом позову, оскільки такі акти не є матеріально-правовою чи майновою вимогою позивача.

Позивач витребуваних господарським судом документів не надав, явку представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу за допомогою технічних засобів представниками сторін заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2016р. між позивачем - Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради (перейменовано у Кам'янську міську раду) "Зеленбуд", як замовником, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «Аудит-Комп», як виконавцем, було укладено договір №22/03 на надання аудиторських послуг з завдання з виконання впевненості (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по виконанню завдання з надання впевненості, що не є аудитами чи оглядами історичної фінансової інформації, а саме: а. повноти та достовірності формування доходів за період 2015 рік; б. повноти та достовірності формування витрат за період 2015 рік; в. повноти, правильності нарахування та сплати податку на прибуток за 2015 рік; г. повноти, правильності нарахування та сплати податку на додану вартість у 2015 році; д. повноти, правильності нарахування та сплати інших податків у 2015 році.

Відповідно до пункту 1.2 Договору виконання вказаного зобов'язання передбачає виконання завдання, обсяг і строки виконання яких визначаються замовником, в межах повноважень, наданих йому установчими документами та даним договором згідно чинного законодавства України.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що виконавець на основі чинного законодавства України, існуючого досвіду та знань самостійно визначає форми, методи та напрями роботи.

Згідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3,5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спір про визнання угоди недійсною необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; правоздатність сторін за угодою; неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивач вважає, що спірний Договір на надання аудиторських послуг з завдання з виконання впевненості, укладений між сторонами, є недійсним, оскільки, по-перше, не відповідає вимогам Закону України «Про аудиторську діяльність»; по-друге, підписаний керівником КП ДМР «Зеленбуд» самостійно, без узгодження з іншими керівниками відділів підприємства, тому через його необізнаність він був введений відповідачем в оману щодо дійсного предмета договору та оформлення результатів проведення аудиту, які відповідно до положень статті 180 Господарського кодексу України є істотними умовами договору, тобто мають істотне значення під час виконання такого право чину; відповідача проти цього заперечує, що і є причиною спору.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України»).

За умовами підпунктів 2.2.2, 2.2.3 пункту 2.2 Договору виконавець прийняв на себе, зокрема, такі зобов'язання: - при наданні аудиторських послуг керуватися чинним законодавством України та завданням з підготовки інформації відповідно до Міжнародного стандарту завдань з надання впевненості (МСЗНВ) 3000 «Завдання з надання впевненості, що не є аудитами чи оглядами історичної фінансової інформації»; - по закінченні надання аудиторських послуг надати замовнику звіт аудитора.

У частині 1 статті 3 Закону України «Про аудиторську діяльність» надано визначення аудиторської діяльності як підприємницької діяльності, яка включає в себе організаційне і методичне забезпечення аудиту, практичне виконання аудиторських перевірок (аудит) та надання інших послуг.

Згідно частини 6 Закону України «Про аудиторську діяльність» аудитори (аудиторські фірми) можуть надавати інші аудиторські послуги, пов'язані з їх професійною діяльністю, зокрема, по веденню та відновленню бухгалтерського обліку, у формі консультацій з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності, експертизи і оцінки стану фінансово-господарської діяльності та інших видів економіко-правового забезпечення господарської діяльності суб'єктів господарювання.

Отже, узгодження сторонами такого предмета Договору як надання аудиторських послуг з завдання з виконання впевненості, що не є аудитами чи оглядами історичної фінансової інформації, не суперечить положенням Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства та його моральним засадам.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом (частина 1 статті 229 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину,або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230-233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину; під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі); при цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману; обман щодо мотивів правочину не має істотного значення; суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Як вбачається сторонами у відповідності до вимог статті 180 Господарського кодексу України було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, а саме: погоджено предмет договору (пункти 1.1-1.3 Договору), його ціну - 85 000 грн. 00 коп. (пункт 5.1 Договору) та строк дії - з моменту підписання і до повного виконання обов'язків сторонами (пункт 8.5 Договору).

У розділі 3 Договору сторонами визначено порядок здачі та прийому аудиторських послуг.

Відповідно до пункту 3.1 Договору по закінченні надання аудиторських послуг, передбачених даним договором, виконавець надає замовнику звіт аудитора, акт здачі-прийому аудиторських послуг та, якщо передбачено особливими умовами, іншу документацію.

Замовник зобов'язаний прийняти надані аудиторські послуги і надати виконавцю підписаний акт про надання аудиторських послуг протягом трьох днів з моменту отримання висновку аудитора (звіту), акту здачі-прийому наданих аудиторських послуг замовнику (пункт 3.2 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було надано позивачу аудиторські послуги за Договором, що підтверджується підписаним сторонами без заперечень та зауважень актом приймання-передачі робіт від 30.04.2016р. (а.с. 12). Закінчення надання аудиторських послуг відповідно до умов Договору оформлено звітом від 30.04.2016р. щодо результатів перевірки бухгалтерського і податкового обліку Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Зеленбуд» за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. (а.с. 24-58).

У пункті 3.3 Договору сторони узгодили, якщо надані аудиторські послуги не відповідають чинному законодавству, міжнародним стандартам аудиту та умовам даного договору, замовник зобов'язаний протягом трьох днів після отримання документів, згідно пункту 3.2 даного договору, надати виконавцю мотивовану відмову від прийняття аудиторських послуг.

За умовами пункту 3.4 Договору якщо замовник не надасть виконавцю передбачені пунктами 3.2 та 3.3 даного Договору документи, надані аудиторські послуги вважаються виконавцем прийнятими з виконанням всіх умов даного договору.

У випадку, якщо в процесі надання аудиторських послуг з'ясується їх недоцільність, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це замовника для вирішення в триденний строк питання щодо припинення договору.

Згідно пункту 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків визнання правочину недійсним; у такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Тому неналежне, на думку позивача, виконання відповідачем умов Договору, не є підставою для недійсності даного правочину. Доказів у підтвердження факту обману позивача з боку відповідача як під час укладення Договору, так і під час прийняття результатів робіт за Договором, а також наявності умислу в діях відповідача позивачем не надано.

Отже, позовні вимоги щодо визнання Договору недійсним є необґрунтованими та недоведеними.

Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним акту приймання-передачі робіт від 30.04.2016р. до даного Договору, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

- згідно статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання;

- відповідно до статті 16 вказаного Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом;

- частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом;

- у відповідності до частини 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми, та дво- чи багатосторонніми (договори);

- складений сторонами акт приймання-передачі робіт від 30.04.2016р. для визначення вартості виконаних робіт за Договором та проведення розрахунків між сторонами є первинним обліковим документом у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який фіксує здійснення господарської операції, та є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи (надані послуги);

- таким чином, акт приймання-передачі від 30.04.2016р. не є правочином у розумінні частини 2 статті 202 Цивільного кодексу України, тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у цьому випадку є неналежним.

З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

« 19» грудня 2016р.