ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.12.2016 Справа № 920/957/16

Господарський суд Cумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго», в особі філії

«Конотопський район електричних мереж» ПАТ «Сумиобленерго»,

м. Конотоп, Сумська область

до відповідача Державного підприємства «Попівський експериментальний завод»,

с. Попівка, Конотопський район, Сумська область

про стягнення 78434 грн. 04 коп.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 10-19/17-Д/75 від 30.06.2016

від відповідача не прибув.

При секретарі судового засідання Завалій Г.В.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача кошти за перевищення ліміту споживання електричної енергії в сумі 79470 грн. 53 коп. в червені 2016 року, відповідно до умов укладеного між сторонами договору № 183 від 06.12.2007 про постачання електричної енергії, пеню в сумі 1434 грн. 02 коп., збитки від інфляції в сумі 1344 грн. 69 коп., 3% річних в сумі 131 грн. 75 коп., а також 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

21.11.2016 до господарського суду Сумської області від відповідача електронною поштою надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що з позовними вимогами не погоджується в повному обсязі. Зауважує, що з посиланням на порушення умов п. 7 додатку 4 договору про постачання електричної енергії № 183 від 07.12.2007 позивачем у коригуванні договірної величини споживання електричної енергії на червень 2016 року було відмовлено. Крім того відповідач посилається на те, що в позовній заяві позивач заявляє вимоги щодо стягнення неустойки, термін якої вже закінчився.

03.11.2016 позивачем подано суду заяву № 74-06/5915 від 02.11.2016, та від 21.11.2016 № 74-06/6942 також подано заяву про збільшення позовних вимог, в яких позивач просить стягнути з відповідача кошти за перевищення ліміту споживання електричної енергії в загальній сумі 161 608 грн. 59 коп., в тому числі і за жовтень 2016 року відповідно до договору № 121183 від 27.05.2016., пеню в сумі 1434 грн. 02 коп., збитки від інфляції в сумі 1344 грн. 69 коп., 3% річних в сумі 131 грн. 75 коп. та судовий збір в сумі 2467 грн. 79 коп.

05.12.2016 позивачем подано до суду заяву, в який останній зазначив, що в звязку з пропущенням терміну позовної давності суму пені по даній справі вважати 1388 грн. 17 коп. Також зазначає, що загальна сума позову становить 164432 грн. 70 коп., з яких 161 608 грн. 58 коп сума за перебільшення ліміту споживання, 1344 грн. 69 коп. збитки від інфляції, 1388 грн. 17 коп. сума пені за період з 29.09.2015 по 14.07.2016, 131 грн. 85 коп. 3% річних.

Відповідно до вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити чи збільшити розмір позовних вимог

Відповідно до приписів пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Враховуючи зазначене, суд не може прийняти подані позивачем заяви від 03.11.2016 № 74-06/5915, від 21.11.2016 № 74-06/6941 та від 05.12.2016 як збільшення позовних вимог, оскільки за попередньою вимогою, яка заявлена у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 183 від 06.12.2007, а в зазначених вище заявах, ставиться вимога на підставі договору № 121183 від 27.05.2016, що є різними підставами вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до початку розгляду господарським судом справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до протоколу судового засідання від 20.10.2016 суд розпочав розгляд справи по суті з 20.10.2016 року, в той час як клопотання про зміну предмету позову (про збільшення позовних вимог) подане позивачем 03.11.2016, тобто після початку розгляду господарським судом справи посуті.

Отже, враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про відмову в прийнятті поданих позивачем заяв.

13.12.2016 позивачем надано суду клопотання та додаткові матеріали в обґрунтування позовних вимог.

Зазначені документи оглянуті судом в судовому засіданні та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 13.12.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав, а також підтвердив, що відповідачем 15.09.2016 був проведений частковий розрахунок заборгованості за перевищення ліміту споживання електричної енергії в сумі 17000 грн., тобто сума позову в частині стягнення заборгованості за двократну вартість різниці фактично спожитої договірної величини за червень 2016 року складає 62 470 грн. 33 коп..

Представник відповідача в судове засідання 13.12.2016 не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

06.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Сумиобленерго», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго» (позивач/постачальник) та Державним підприємством «Попівський експериментальний завод» (відповідач/споживач) укладений договір про постачання електричної енергії № 183, відповідно до умов якого постачальник зобовязався постачати електроенергію, а споживач оплачувати її вартість та здійснювати інші платежі, які передбачені умовами цього договору та додатками до нього.

Згідно з п. 2.2.2 договору, відповідач зобов'язався дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 договору.

Відповідно до п. 2.2.3 договору, відповідач зобовязаний оплачувати позивачу вартість електричної енергії та інші нарахування, згідно з умовами додатку № 4 «Порядок розрахунків» до договору.

За умовами п. 5.1 договору, для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік, споживач не пізніше 15 листопада поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії (додаток № 1 до договору «Обсяги постачання (договірні величини споживання) електричної енергії споживачу та субспоживачу»). У разі ненадання відповідачем зазначених відомостей у встановлений термін розмір очікуваного споживання електричної енергії (потужності) на наступний рік установлюється позивачем на рівні відповідних періодів поточного року.

Відповідно до п. 7.1. договору, облік електроенергії спожитої Споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж Споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ.

Згідно з п. 7.8. договору, на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов додатка № 4 «Порядок розрахунків» можуть бути оформлені такі документи: акт про обсяги переданої електричної енергії, за формою додатку № 2 до договору; акт про використану електричну енергію; акт про прийняття-передавання товарної продукції; акт результатів замірів електричної потужності. За наявності вводів на різних ступенях напруги та різних системах обліку покази надаються окремо за кожною точкою обліку.

Відповідно до п. 6.14 Правил користування електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕ України № 28 від 31.07.1996 перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на підставі актів приймання-передавання електричної енергії.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 21.06.2016 при підведенні підсумків за червень 2016 у відповідності п. 6.14 ПКЕЕ виявлене перевищення договірної величини. У звязку з цим споживачу нарахована підвищена плата за різницю між договірною величиною споживання електричної енергії (додаток 1 Договору) та фактичним споживанням. Ліміт електроенергії на червень 2016, згідно Додатку 1 2671 кВт/год. Фактично спожито 49840 кВт/год. Різниця склала 47169 кВт/год на суму 79470 грн. 33 коп.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.96р. № 28, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.96 за № 417/1442.

Відповідно до п. 4.1. Правил користування електричною енергією, постачання електричної енергії всім споживачам здійснюється відповідно до режимів, передбачених договорами.

Споживач зобов'язаний не перевищувати у години контролю максимального навантаження енергосистеми граничну величину споживання електричної потужності, доведену цьому споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п. 4.3. Правил користування електричною енергією, граничні величини споживання електричної потужності для споживача визначаються постачальником електричної енергії за регульованим тарифом у порядку, передбаченому законодавством України та зазначеному у договорі про постачання електричної енергії між споживачем та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Гранична величина споживання електричної потужності визначається окремо для кожного об'єкта споживача з приєднаною потужністю 150 кВт та більше і середньомісячним споживанням 50000 кВт/год та більше (за підсумком минулого року).

Відповідно до п. 5.3. договору, граничні величини споживання електричної потужності на розрахунковий період визначаються на години максимуму навантажень енергосистеми для споживачів з приєднаною потужністю 150 кВ/А (кВт) і більше та середньомісячним (за підсумком минулого року) обсягу фактичного споживання електричної енергії 50 тис. кВт/год і більше, виходячи із установленого енергосистемою завдання щодо граничного споживання електричної потужності та доводяться постачальником щомісячно споживачу письмовим повідомленням, яке вважається невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 11 Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 1999 р. N 441 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2002 р. N 475), граничні величини споживання електричної потужності доводяться до споживачів як договірні величини у терміни, обумовлені договором між місцевою енергопостачальною організацією та споживачем. Повідомлення про ці величини є невід'ємною частиною договору.

У п. 5. додатку № 4 до договору визначено, що постачальник електричної енергії щомісячно не пізніше ніж за 10 днів до початку наступного розрахункового періоду доводить письмово (рекомендованим листом, листом під розпис, посильним) граничні величини споживання електричної потужності згідно вимог нормативно-правових документів та умов цього договору.

Відповідно до п. 6 Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 1999 р. N 441 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2002 р. N 475) місцеві енергопостачальні організації разом з місцевими органами виконавчої влади складають у межах установлених граничних величин споживання електричної потужності розрахункові баланси споживання електричної потужності окремо для періодів ранкового та вечірнього максимуму навантаження енергосистеми з визначенням обсягів споживання основних груп споживачів та населення і погоджують їх з відповідними представництвами Держенергонагляду.

Судом встановлено, що згідно з Додатком 1 до Договору ліміт електроенергії відповідача на червень становив 2 671 кВт/год

Відповідно до п. 4.8. Правил користування електричною енергією, контроль за дотриманням установлених режимів електроспоживання здійснюється постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та Держенергонаглядом.

Частиною 7 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що у випадку перевищення договірної величини потужності споживачі (крім населення та навчальних закладів) сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності.

Підпунктом 7 пункту 8.1 Правил визначено, що за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності постачальник електричної енергії має право на отримання від споживача підвищеної оплати за електричну енергію відповідно до актів законодавства та умов договору.

Згідно з п. п. 4.2.2 п. 4.2 договору про постачання електричної енергії, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та граничної величини потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини.

Відповідно до п. 6 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договором енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до Закону.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 11 червня 1999 року № 784, затверджений тариф за 1 кВт перевищення договірної величини потужності у розмірі 13,54 грн.

Згідно з п. 8 додатку № 4 до договору, рахунки на оплату перевищення договірної величини споживання електроенергії та/або граничних величин споживання електричної потужності, виписуються постачальником електричної енергії окремо та надаються споживчу. Вказані рахунки мають бути оплачені споживачем протягом 5 днів з дня отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, для сплати двократної вартості різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності, відповідачу відповідно до умов договору, був виставлений рахунок від 21.06.2016 № 121183 на загальну суму 79470 грн. 33 коп.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбаченим цим Кодексом.

Зазначена норма кореспондується з положеннями статті 526 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем факт наявності заборгованості згідно виставленого рахунку від 21.06.2016 визнано, що підтверджують безпосередньо його конклюдентні дії, а саме сплата частини заборгованості за червень 2016 в сумі 17 000 грн., що підтверджується випискою з рахунку позивача за 15.09.2016.

Враховуючи встановлений судом факт перевищення відповідачем граничної величини електричної потужності у червні 2016 року неналежного виконання зобов'язань стосовно сплати двократної вартості різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності за вказаний період, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги по стягненню з відповідача 62 470 грн. 33 коп. двократної вартості різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення 3% річних, пені, інфляційних нарахувань позивач зазначає, що беручи до уваги неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань, останньому нараховано: пеню в сумі 1434 грн. 02 коп., збитки від інфляції в сумі 1344 грн. 69 коп., та 3% річних в сумі 131 грн. 85 коп.

З матеріалів справи, а саме, обґрунтованих розрахунків пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних, вбачається, що нарахування зазначених санкцій здійснено позивачем на різні суми, за різні періоди, як то з 21.08.2015, 20.02.2015, 20.03.2015, тобто не на суму заявленого стягненні по рахунку від 21.06.2016 в сумі 79470 грн. 33 коп.

В той же час позивачем не надано суду доказів в підтвердження факту виникнення заборгованості, на яку нараховані вищезазначені санкції. В взязку з цим суд позбавлений можливості встановити факт порушення відповідачем прав та майнових інтересів позивача, а також перевірити правильність нарахування позивачем 3 % річних, пені та інфляційних нарахувань.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищеозначене суд відмовляє позивачу в задоволені позовних вимог, щодо стягнення пені в сумі 1434 грн. 02 коп., збитки від інфляції в сумі 1344 грн. 69 коп., та 3% річних в сумі 131 грн. 85 коп. за необґрунтованістю.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Попівський експериментальний завод» (41600, Сумська область, Конотопський район, с. Попівка, вул. Бр. Ковтунів, 1, код 00375220) на користь Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» (40035, м. Суми, вул. Д. Коротченка, 7, код 23293513), в особі філії «Конотопський район електричних мереж» ( (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Б. Хмельницького, 151-А, код 37785192) 63470 грн. 00 коп. боргу, 1326 грн. 87 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору

3. В частині стягнення 1434 грн. 02 коп. пені, 1344 грн. 69 коп. інфляційних нарахувань та 131 грн. 85 коп. 3% річних суд відмовляє за необґрунтованістю.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.12.2016.

Суддя ОСОБА_2