ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Справа № 922/2243/16

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Фоміної В.О., судді Шутенко І.А.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 директор згідно витягу з ЄДРПОУ; ОСОБА_2 адвокат за договором про надання юридичних послуг №3 від 25.05.2016р.;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес елемент", м. Харків

на рішення господарського суду Харківської області від 06.09.2016р.

у справі № 922/2243/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ЕЛЕМЕНТ", м. Харків

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС", м. Харків

про визнання послуг виконаними та стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.09.2016р. у справі № 922/2243/16 (суддя Лаврова Л.С.) відмовлено в задоволенні позову ТОВ "Бізнес елемент" до ПрАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" про визнання виконаними послуг, наданих за договором про надання консультаційних послуг від 20.11.2015р. №24, та стягнення боргу за надані послуги у розмірі 15200грн.; стягнення витрат на юридично-правову допомогу адвоката у розмірі 13860грн.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 4, 20, 193 ГК України, статті 15,16, 202, 526, 530, 610, 903 ЦК України мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачу акту виконаних робіт, у звязку з чим суд, з урахуванням положень договору про надання консультаційних послуг від 20.11.2015р. №24, дійшов висновку про невиконання позивачем пункту 3.1 цього договору, та, відповідно, відсутність у відповідача обовязку щодо оплати вартості робіт.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання консультаційних послуг виконаними рішення місцевого господарського суду з урахуванням статті 16 ГК України та статті 20 ЦК України мотивоване тим, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права.

Також місцевим господарським судом відмовлено у стягненні витрат на юридично-правову допомогу адвоката з підстав відсутності належних доказів їх понесення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес елемент" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.09.2016р. у справі №922/2243/16 та прийняти нове рішення, яким: визнати послуги ТОВ «Бізнес елемент», що надані ПрАТ «ХЕМЗ-ІРЕС» згідно договору від 20.11.2015р. №24, виконаними у повному обсязі; стягнути з ПрАТ «ХЕМЗ-ІРЕС» на користь ТОВ "Бізнес елемент" суму боргу у розмірі 15200грн. за договором від 20.11.2015р. №24, 13860грн. витрат на юридично-правову допомогу адвоката та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що: по-перше, 06.04.2016р. представником позивача надано особисто генеральному директору ПАТ «ХЕМЗ-ІРЕС» акт виконаних робіт на суму 60800грн. разом зі звітом про результати супроводу річної інвентаризації та перенесенню даних бухгалтерського обліку в програмне забезпечення 1С Бухгалтерія 8.2, а також звіт і програмне забезпечення були передані засобами електронного звязку на офіційну електронну адресу відповідача; по-друге, 27.05.2016р. відповідачеві надіслана претензія, яка залишилась без відповіді, а отже, на думку апелянта, за відсутності зауважень відповідача щодо наданих послуг та доказів повної оплати отриманих послуг, позовні вимоги є обґрунтованими.

16.11.2016р. позивачем подано клопотання про збільшення розміру витрат на юридично-правову допомогу адвоката, з підстав підготовки та подання апеляційної скарги, у звязку з чим просить вважати позовну вимогу в частині стягнення з відповідача витрат на юридично-правову допомогу у розмірі до 31360грн. (а.с.147).

В судовому засіданні апеляційної інстанції, 22.11.2016р., відповідно до статті 77 ГПК України оголошено перерву до 01.12.2016р.

У відзиві на апеляційну скаргу від 30.11.2016р. відповідач просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що акт виконаних робіт ПрАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" не надавався, а отже відповідач був позбавлений можливості надати мотивовану відмову щодо строків та якості наданих послуг. Крім того, вказує на те, що витрати на правову допомогу адвоката не підтверджені належними доказами, зокрема, банківськими документами, які б підтверджували перерахування або видачу готівки.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги позивач зазначає, що працівниками ТОВ «Бізнес елемент» надано консультаційні послуги з супроводу проведення обовязкової інвентаризації необоротних активів та товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується інвентаризаційними відомостями. Крім того, зазначає, що після проведення інвентаризації всі обєкти були внесені в програму 1С Бухгалтерія шляхом віддаленого доступу на підставі переданого логіну та паролю, що підтверджується листуванням, здійсненим засобами електронного звязку. Також вказує на те, що роботи виконувались шляхом електронного листування, та результати робіт, а саме, зведені інвентаризаційні відомості були направлені за електронною адресою відповідача .

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.09.2016р. у справі №922/2243/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Представник відповідача належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить його підпис на повідомленні про оголошення перерви в судовому засіданні (а.с.151).

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обовязковою, та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

20.11.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ЕЛЕМЕНТ» (виконавцем) та Приватним акціонерним товариством «ХЕМЗ-ІРЕС» (замовником) укладений договір про надання консультаційних послуг №24, пунктом 1.1 якого встановлено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе обовязки надати консультаційні послуги з супроводу проведення обовязкової інвентаризації необоротних активів та товарно-матеріальних цінностей ПАТ «ХЕМЗ-РЕС» і перенесення даних бухгалтерського обліку в програмне забезпечення для автоматизації обліку з метою визначення достовірності даних станом на 31.12.2015р., кінцевим результатом яких будуть відображені в програмному продукті 1С дані бухгалтерського обліку (фінансової звітності) станом на 31.12.2015р. (а.с.10-12).

У пункті 1.3 цього договору визначений графік виконання робіт за договором, згідно якого: 1-й етап робіт - інвентаризація - має бути виконаний 5-6 грудня 2015р.; 2-й етап формування довідників 19-20.12.2015р., 3-й етап внесення залишків до 22.01.2016р.

Відповідно до пункту 2.1 даного договору за роботи, виконані виконавцем, замовник сплачує 60800грн. У період дії цього договору ціна договору та окремих етапів робіт можуть уточнюватись, що оформлюється окремою угодою.

Розрахунок за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця. Авансовий платіж 50% у продовж 3-х робочих днів з дати підписання договору, інша частина вартості протягом 3-х робочих днів після підписання акту виконаних робіт (п.2.2 договору).

Згідно із пунктом 3.1 цього договору по закінченню надання послуг, виконавець надає замовнику акт виконаних робіт. Дата складання акту є датою виконання робіт. Два екземпляра акту виконаних робіт виконавець надає замовнику за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська,10 або шляхом передачі за допомогою електронної пошти на адресу замовника.

У випадку, коли замовника не задовольняє якість наданих послуг за договором, він у продовж 5-ти календарних днів після їх виконання зобовязаний надати виконавцю мотивовану відмову від приймання виконаних робіт у формі проекту двостороннього акту з зазначенням необхідних доопрацювань і термінів їх виконання. Робота вважається прийнятою з виконанням усіх умов договору, а платіжне зобовязання замовника перед виконавцем по обємах та строках зберігається у повному обсязі на підставі акта виконаних робіт, підписаного виконавцем в односторонньому порядку, при умові що замовник відмовився від підписання акта виконаних робіт, або не надав у пятиденний термін виконавцеві мотивовану відмову від прийняття виконаних робіт. У цьому випадку акт виконаних робіт без підпису замовника є підставою для оплати виконаних робіт при наявності запису: «Зауважень від замовника в установлений для прийняття строк не надійшло» (пункт 3.2 договору).

У розділі 6 цього договору визначені реквізити сторін ,зокрема, їх електронні адреси: ПАТ «ХЕМЗ-ІРЕС» - dghidravlika@gmail.сом та ТОВ «БІЗНЕС ЕЛЕМЕНТ» - busineselement@gmail.сом.

Згідно банківської виписки по рахунку, наданої позивачем, ПАТ «ХЕМЗ-ІРЕС» платіжними дорученнями від 24.11.2015р. та від 31.03.2016р. перерахувало ТОВ «БІЗНЕС ЕЛЕМЕНТ» 30400грн. та 15200грн., відповідно, з зазначенням призначення платежу «передплата за консультаційні послуги згідно рахунку від 23.11.2015р. №15» та «передплата за консультаційні послуги згідно рахунку від 24.03.2016р. №13» (а.с.13,14).

Позивачем як доказ виконання робіт надано акт надання послуг від 06.04.2016р. №25, який підписаний лише директором позивача та скріплений печаткою виконавця, та в якому зазначено, що на підставі договору про надання консультаційних послуг від 20.11.2015р. №24 виконавцем виконані роботи (надані послуги), а саме: консультаційні послуги з супроводу проведення обовязкової інвентаризації необоротних активів та товарно-матеріальних цінностей ПАТ «ХЕМЗ-ІРЕС» та перенесення даних бухгалтерського обліку в програмне забезпечення для автоматизації обліку станом на 31.12.2015р. База програми « 1-С Бухгалтерія» з даними бухгалтерського обліку (фінансової звітності) станом на 31.12.2015р. передана. Загальна вартість робіт складає 60800грн., а також звіт керівництву по результатам супроводження річної інвентаризації та перенесенню даних бухгалтерського обліку в програмне забезпечення 1С Бухгалтерія 8.2 ПрАТ «ХЕМЗ-ІРЕС» станом на 01.01.2016р. (а.с.15-21,68).

27.05.2016р. ТОВ «БІЗНЕС ЕЛЕМЕНТ» надіслано на адресу ТОВ «ХЕМЗ-ІРЕС» претензію, у якій позивач просить сплатити заборгованість у розмірі 15200грн. до 01.06.2016р. відповідно до рахунку від 06.04.2016р. №17. При цьому зазначає, що 06.04.2016р. ним передано генеральному директору акт виконаних робіт на суму 60800грн. разом зі звітом керівництву по результатам супроводу річної інвентаризації та перенесенню даних бухгалтерського обліку в програмне забезпечення 1С Бухгалтерія 8.2 ПАТ «ХЕМЗ-ІРЕС», які також були передані засобами електронного звязку. Та зважаючи на відсутність зауважень відповідача, роботи вважаються прийнятими без зауважень, однак не оплачені у повному обсязі (а.с.65,66).

08.07.2016р. ТОВ «Бізнес Елемент» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про визнання виконаними у повному обсязі послуг, що надані ПрАТ «ХЕРЗ-ІРЕС», та стягнення з відповідача боргу за договором від 20.11.2015р. №24 у сумі 15200грн., судових витрат у розмірі 2756грн. і витрат на юридично-правову допомогу адвоката у розмірі 13860грн. (а.с.3-5).

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.09.2016р. у справі № 922/2243/16 у задоволенні позову відмовлено з підстав, викладених вище (а.с.113-117).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Предметом позову у даній справі є визнання наданих послуг виконаними та стягнення заборгованості за надані послуги.

Спірні правовідносини сторін виникли з виконання договору про надання консультаційних послуг від 20.11.2015р. №24 та регулюються умовами цього договору, нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Відповідно до частини 2 статті 2 ГК України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 180 ГК України передбачає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту умов п.3.1 договору від 20.11.2015р. №24 вбачається, що по закінченню надання послуг, виконавець надає замовнику акт виконаних робіт. Дата складання акту є датою виконання робіт. Два екземпляра акту виконаних робіт виконавець надає замовнику за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська,10 або шляхом передачі за допомогою електронної пошти на адресу замовника.

У випадку, коли замовника не задовольняє якість наданих послуг за договором, він у продовж 5-ти календарних днів після їх виконання зобовязаний надати виконавцю мотивовану відмову від приймання виконаних робіт у формі проекту двостороннього акту з зазначенням необхідних доопрацювань і термінів їх виконання. Робота вважається прийнятою з виконанням усіх умов договору, а платіжне зобовязання замовника перед виконавцем по обємах та строках зберігається у повному обсязі на підставі акта виконаних робіт, підписаного виконавцем в односторонньому порядку, при умові що замовник відмовився від підписання акта виконаних робіт, або не надав у пятиденний термін виконавцеві мотивовану відмову від прийняття виконаних робіт. У цьому випадку акт виконаних робіт без підпису замовника є підставою для оплати виконаних робіт при наявності запису: «Зауважень від замовника в установлений для прийняття строк не надійшло» (пункт 3.2 договору).

Розрахунок за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця. Авансовий платіж 50% - у продовж 3-х робочих днів з дати підписання договору, інша частина вартості -протягом 3-х робочих днів після підписання акту виконаних робіт (п.2.2 договору).

З умов договору про надання консультаційних послуг від 20.11.2015р. №24 вбачається, що сторони визначили акт приймання-передачі виконаних робіт суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, а тому договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України.

Отже, з умов договору про надання консультаційних послуг від 20.11.2015р. №24 вбачається, що остаточний розрахунок за надані послуги виконавець здійснює на підставі акта виконаних робіт, підписаного сторонами, або підписаного лише виконавцем за умови відмови замовника від його підписання чи ненаданні зауважень до нього протягом пяти днів з моменту його отримання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів в розумінні статті 34 ГПК України, які б свідчили про передачу акту виконаних робіт замовнику ТОВ «ХЕМЗ-ІРЕС» та відмову у його підписанні відповідачем, а отже зважаючи на умови договору від 20.11.2015р. у відповідача не виникло обовязку щодо оплати наданих послуг.

Відповідно до статті 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно із статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи позивача про передачу акту виконаних робіт та звіту, у якому описано виконані роботи, зведені інвентарні відомості, та скріншот екрану ПО1 С Бухгалтерія, на якому зображений початковий баланс станом на 01.01.2016р., як кінцевий результат роботи, директору ТОВ «ХЕМЗ-ІРЕС» ОСОБА_3 в присутності комерційного директора та виконуючого обовязки головного бухгалтера, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними доказами, зокрема, відміткою відповідача про отримання відповідних документів, або іншим письмовим доказом.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем роздруківки з його електронної пошти - busineselement@gmail.соm не містять інформації про передачу відповідачеві акту виконаних робіт, а також надані електронні листи направлялись на електронну адресу , тоді як згідно договору про надання консультативних послуг електронною адресою відповідача є dghidravlika@gmail.соm.

Позивачем не надано доказів внесення змін до договору щодо зміни електронної адреси відповідача.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частин 2, 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до п.5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляються нижче реквізиту.

У п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003р. N 55, в разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог. Правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством. У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору. Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Проте, роздруківки з електронної пошти позивача належним чином не засвідчені, оскільки не містять підпису особи, яка їх виконала з зазначенням прізвища, ініціалів та посади та печатки підприємства позивача, а отже в розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України не є належним доказом, який би підтверджував факти, викладені позивачем.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження факту передачі позивачем акту виконаних робіт, у відповідності до вимог п.3.1 договору від 20.11.2015р. №24, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення боргу у розмірі 15200грн., оскільки відсутні докази прийняття вказаних вище документів відповідачем та докази відмови у їх прийнятті.

Щодо позовних вимог про визнання послуг ТОВ «Бізнес Елемент», що надані ПрАТ «ХЕМЗ-ІРЕС» згідно з договором від 20.11.2015р. №24, виконаними у повному обсязі суд апеляційної інстанції зазначає.

В силу статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, яка кореспондується із статтею 20 ГК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів в силу частини 2 статті 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Зазначений перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Частиною першою статті 1 ГПК установлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний засіб правового захисту, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Обраний позивачем спосіб захисту визнати виконаними у повному обсязі послуги на підставі договору про надання консультаційних послуг від 20.11.2015р. №24, з огляду на приписи статті 20ГК України та статті 16 ЦК України, не відповідає встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині позовних вимог.

Також суд апеляційної інстанції вважає правомірною відмову місцевого господарського суду у стягненні витрат на юридично правову-допомогу адвоката з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до частини 5 статті 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що в якості доказів понесення витрат на оплату послуг адвоката, позивачем надані копія договору про надання юридичних послуг від 25.05.2016р., підписаного позивачем та адвокатом ОСОБА_2, ордер на надання правової допомоги, довідка адвоката ОСОБА_2І про отримання нею гонорару в розмірі 13860грн. за надання юридичних послуг згідно з договором від 25.05.2016р. №3 по захисту прав та інтересів ТОВ «Бізнес елемент» у спорі з ПАТ «ХЕМЗ-ІРЕС».

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність повного обсягу документів, що підтверджують витрати на послуги адвоката в господарському процесі.

Крім того, враховуючи приписи вимог Господарського процесуального кодексу України та відмову позивачеві у задоволенні позовних вимог, відсутні правові підстави покладення на відповідача витрат на послуги адвоката.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що подане позивачем клопотання, у якому він просить вважати позовну вимогу в частині стягнення з відповідача витрат на юридично-правову допомогу у розмірі 31360грн., є таким, що не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, оскільки: по-перше, за приписами статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку, а отже ця норма ГПК України не застосовуються судом апеляційної інстанції, оскільки відповідна процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції; по-друге, оплата послуг адвоката не є позовною вимогою в розумінні статті 44 ГПК України, а відноситься до складу судових витрат, повязаних з розглядом справи.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 06.09.2016р. у справі № 922/2243/16 - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес елемент", м. Харків.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, ч.1 ст.103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес елемент", м. Харків залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Харківської області від 06.09.2016р. у справі № 922/2243/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 06.12.2016р.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.О. Фоміна

Суддя І.А. Шутенко