КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р. Справа№ 910/16221/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Калатай Н.Ф.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Степанець О.В.

від позивача - Лазор А.І., довіреність б/н від 07.06.2016 року,

від відповідача 1 - не з'явилися,

від відповідача 2 - не з'явилися.

розглянувши апеляційну скаргу

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

на рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016 року

у справі №910/16221/16 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", м. Київ,

до 1) Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", м. Київ,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Транском", Запорізька обл., м. Бердянськ,

про стягнення 106 957, 53 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" подало до господарського суду міста Києва позов до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Транском" про стягнення 106957,53 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.10.2016 року у справі №910/16221/16 у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016 року у справі №910/16221/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, на думку апелянта місцевий господарський суд помилково виходив з того, що до позивача перейшло право не регресної вимоги, а суброгації.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2016 року колегією суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді Калатай Н.Ф., Чорногуз М.Г. апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" прийнято до провадження та призначено її розгляд на 07.12.2016 року.

25.11.2016 року через відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду відповідач 2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

05.12.2016 року через відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду відповідач 1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги,.

В судове засіданні 07.12.2016 року з`явився представник позивача, надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду та просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 в судове засіданні не з`явились. Представник позивача не заперечував щодо розгляду справи за відсутності представників відповідача 1 та відповідача 2.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що сторони були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідача 1 та відповідача 2.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміни або скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, 18.07.2013 року між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (надалі - Позивач) ОСОБА_4 (надалі - Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №2008/13-Т/ЗП1. (надалі - договір добровільного страхування). (том 1, а.с. 29-32).

Відповідно до предмету договору добровільного страхування, було застраховано автомобіль "KIA Picanto", реєстраційний номер НОМЕР_1. (надалі - застрахований ТЗ).

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що 27.07.2013 року на дорозі Енергодар - Василівка - Бердянськ 180 км 850 м відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ " Kіа Picanto ", реєстраційний номер НОМЕР_1, та ТЗ " Iveko 430С43", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Транском", цивільно-правова відповідальність якого застрахована у Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - Відповідач) за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ2279618. (том 1, а.с. 55).

Внаслідок зазначеного ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження про, що свідчить копія довідки МВС України в Запорізькій області Відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території Приморського району та автомобільно-технічної інспекції (том 1, а.с. 21) та відомості про ДТП №9234915, сформованих АІПС ДТП (том 1, а.с. 22).

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 від 22.07.2013 року про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу. (том 1, а.с. 26).

Позивачем був складений та підписаний страховий акт № 2008/13-Т/Зп1-1 від 02.09.2013 року, згідно з яким пошкодження автомобіля марки " Kіа Picanto ", реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 106 387, 53 грн. (том 1, а.с. 24).

Враховуючи страховий акт № 2008/13-Т/Зп1-1 від 02.09.2013 року позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 106 387, 53 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 18222 від 05.09.2013 року. (том 1, а.с. 23).

Враховуючи вищевикладені обставини позивач звернувся до господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Транском" про стягнення 106 957, 53 грн.

На думку позивача, відповідачі у даній справі враховуючи ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» є особами відповідальними за завдані збитки та саме на них повинен бути звернений регрес, оскільки після виплати страхового відшкодування позивачем страхувальнику, позивач набув право останнього, зокрема, права вимоги.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, мотивував відмову у задоволені позовних вимог тим, що позивачем пропущено строк позовної давності проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією місцевого господарського суду, та вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з інших підстав.

Матеріалами справи дійсно підтверджується, що цивільно-правова відповідальність особи - ОСОБА_5, який керував ТЗ "Iveko 430С43", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент настання ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ2279618.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є факт скоєння правопорушення, що включає в себе певні елементи: шкода; протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду; причинний зв'язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності, передбаченої ст. 1166 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 17.12.2014 по справі № 908/1879/14).

При цьому, частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В свою чергу, оскільки спірне ДТП виникло внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, дані правовідносини регулюються приписами ст. 1188 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується безпосередньо на загальному принципу вини (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 15.07.2015 по справі № 917/2659/14).

Подана довідка МВС України в Запорізькій області Відділення ДАІ з обслуговування адміністративної території Приморського району та автомобільно-технічної інспекції не приймається судом до уваги, з огляду на те, що в ній міститься відомості про механічні пошкодження, які отримав транспортний засіб " Kіа Picanto ", реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керувала ОСОБА_4, проте відсутні відомості про інший транспортний засіб, з яким відбулось зіткнення вказаного автомобіля, а також відсутні відомості щодо деталей такої ДТП.

Відомості про дорожньо-транспортну пригоду № 9234915, сформовані АІПС, також не приймаються як належний та допустимий доказ вини ОСОБА_5 в ДТП, що мало місце 21.07.2013 року на дорозі Енергодар - Василівка - Бердянськ 180 км 850 м, оскільки в них зазначено лише про порушення водієм автомобіля "Iveko 430С43", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 Правил дорожнього руху України, а вина не встановлена та не може бути встановлена, з огляду на те, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом (презумпція невинуватості).

На підставі ст. 221 КУпАП виключно судами розглядаються справи про передбачені ст. 124 КУпАП адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажу тощо).

Проте, в матеріалах справи наявна лише постанова Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.08.2013 року у справі №310/8861/13-п в якій вказано, що свідки подій ДТП не встановлені та не опитані, а також те, що ОСОБА_5 не визнає своєї вини у скоєнні спірного ДТП, а відтак адміністративні матеріали відносно ОСОБА_5 повернуті до ВДАІ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області для призначення та проведення експертного - технічного дослідження. (том 1, а.с. 83).

Отже, зважаючи на все вище викладене, позивачем належними та допустимими доказами не доведено вини ОСОБА_5 у спірній ДТП, що мало місце 21.07.2013 року на дорозі Енергодар - Василівка - Бердянськ 180 км 850 м та, як наслідок порушення відповідачами прав позивача.

Враховуючи все зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" не підлягають задоволенню, з огляду на недоведеність позивачем вини ОСОБА_5 у спірній ДТП що мало місце 21.07.2013 року на дорозі Енергодар - Василівка - Бердянськ 180 км 850 м.

Відповідно до п.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 «Про деякі питання застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку

обставин справи.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016 року не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016 у справі № 910/16221/16 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016 у справі № 910/16221/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи № 910/16221/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Н.Ф. Калатай

М.Г. Чорногуз