КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р. Справа№ 910/21285/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача: Діденко Ю.О. - представник за довіреністю від 16.11.2016

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лін Беккер»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2016

про повернення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Лін Беккер» без розгляду

у справі № 910/21285/16 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лін Беккер»

до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»

про визнання недійсними договорів про внесення змін до договору поруки

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/21285/16 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лін Беккер» повернуто заявнику без розгляду на підставі п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лін Беккер» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/21285/16 про повернення без розгляду позовної заяви ТОВ «Лін Беккер» скасувати, справу направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою від 05.12.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н. Ф., судді Мальченко А.О., Жук Г.А апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лін Беккер» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Відповідач в судове засідання представників не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, а також те, що ч. 2 ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, в яких апеляційну скаргу підтримав повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши додані до позовної заяви матеріали, судова колегія Київського апеляційного господарського суду встановила таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лін Беккер» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсними укладених між сторонами:

- договору № 3 від 21.11.2013 про внесення змін до договору поруки № 10-0604/101к/П-03 від 24.09.2010;

- договору № 4 від 13.03.2014 про внесення змін до договору поруки № 10-0604/101к/П-03 від 24.09.2010;

- договору № 5 від 15.05.2014 про внесення змін до договору поруки № 10-0604/101к/П-03 від 24.09.2010;

- договору № 6 від 30.07.2014 про внесення змін до договору поруки № 10-0604/101к/П-03 від 24.09.2010;

- договору № 7 від 12.09.2014 про внесення змін до договору поруки № 10-0604/101к/П-03 від 24.09.2010;

- договору № 8 від 06.10.2014 про внесення змін до договору поруки № 10-0604/101к/П-03 від 24.09.2010;

- договору № 9 від 26.11.2014 про внесення змін до договору поруки № 10-0604/101к/П-03 від 24.09.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/21285/16 позовні матеріали повернуто позивачу без розгляду на підставі п.п. 3 та 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України з посиланням на те, що:

- в позовній заяві об'єднано сім вимог, сумісний розгляд яких перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, оскільки при вирішенні спору підлягають встановленню обставини щодо підстав, якими обґрунтовується визнання недійсним договорів про внесення змін до договору поруки № 10-0604/101к/П-03 від 24.09.2010 кожний окремо, а відтак, для встановлення обставин справи, судом має бути досліджено сім окремих договорів;

- додане позивачем до позовної заяви платіжне доручення № 653 від 16.11.2016 оформлене не у відповідності до вимог Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22, а саме, на зазначеному платіжному дорученні відсутні підписи відповідальних осіб та відбиток печатки платника (позивача).

Колегія суддів не може погодитись з судом першої інстанції з огляду на таке.

Щодо того, що в позовній заяві об'єднано сім вимог, сумісний розгляд яких перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, слід зазначити таке.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Відповідно до частини 3 пункту 3.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК). Наприклад, господарський суд повинен повернути позовну заяву без розгляду, якщо: позов поданий одночасно до залізниці та вантажовідправника (вантажоодержувача), і в цій позовній заяві об'єднані вимоги, що ґрунтуються на комерційному акті, з вимогами, які обґрунтовані іншими документами; об'єднано вимоги про стягнення сум боргу, який виник з різних договорів або інших правочинів, і т. п.

З поданої позивачем позовної заяви слідує, що в обґрунтування позовних вимог про визнання недійсними всіх семи спірних додаткових угод позивач посилається на одну й ту саму обставину, а саме на те, що з 10.09.2013 припинились як зобов'язальні правовідносини поруки, так і договір поруки № 10-0604/101к/П-03 від 24.09.2010, внаслідок чого всіма додатковими угодами до вказаного договору поруки, які укладались після 10.09.2013, сторони вносили зміни в неіснуюче правовідношення, а відтак, такі додаткові угоди не були направлені на реальне настання правових наслідків, що в силу приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними.

Отже, заявлені позивачем позовні вимоги поєднані між собою, як підставами виникнення, так і поданими доказами.

Судом першої інстанції, окрім врахування кількості договорів, які підлягають дослідженню під час вирішення спору сторін по суті, не зазначено, в чому саме сумісний розгляд позовних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, в той час як сам лише факт заявлення в одній справі позовних вимог про визнання недійсними семи додаткових угод, на думку колегії суддів, не може бути підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для повернення позовної заяви без розгляду з підстав п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України виходячи з того, що сумісний розгляд об'єднаних позивачем вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

Щодо того, що позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, слід зазначити таке.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно ч. 4 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Порядок сплати та розмір судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір».

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на дату звернення з апеляційною скаргою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат;

- за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати;

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми;

- за подання апеляційної скарги на ухвалу суду 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

З урахуванням зазначених приписів закону, встановлених законодавством мінімальних розмірів судового збору та того, що в цьому випадку предметом позову є сім немайнових вимог, відповідно до підпункту «4» п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подачу позову підлягає сплаті у розмірі 9 646 грн. (1 378*7).

До позовної заяви позивачем додано платіжне доручення № 653 від 16.11.2016 на суму 9 646 грн., тобто при зверненні до суду позивачем судовий збір сплачено у встановленому розмірі.

Щодо оформлення позивачем платіжного доручення № 653 від 16.11.2016, в якому відсутні підписи відповідальних осіб та відбиток печатки платника (позивача), слід зазначити таке.

Згідно п. 2.20. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу 6 Господарського процесуального кодексу України» чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Пунктом 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 11.1 Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування. Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», «телефонний банкінг» тощо.

Платіжне доручення № 653 від 16.11.2016 сформоване та передане позивачем банку за допомогою системи дистанційного обслуговування.

Пунктом 11.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті встановлено, що реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», визначаються договором між банком та клієнтом, але обов'язково цей документ має містити такі з них:

- дату і номер;

- назву, код платника та номер його рахунку;

- код банку платника;

- назву, код одержувача та номер його рахунку;

- код банку одержувача;

- суму цифрами;

- призначення платежу;

- електронний/і цифровий/і підпис/и.

Частина 2 пункту 11.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті встановлює, що відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, від свого імені або за дорученням особи, яку представляють, накладають підписи під час створення електронного розрахункового документа.

Платіжне доручення № 653 від 16.11.2016 містить відомості про підписання його електронними підписами та відмітку банку про те, що вказані підписи є коректними.

Отже, зі змісту платіжного доручення № 653 від 16.11.2016 слідує, що воно містить всі, необхідні для електронного розрахункового документу, реквізити, а відтак, є належним доказом на підтвердження сплати судового збору.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для повернення позовної заяви без розгляду з підстав п. 4 ч. 1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України виходячи з того, що позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

За правилами ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, у випадку скасування апеляційною інстанцією ухвали про відмову у прийнятті позовної заяви, матеріали заяви передаються на розгляд місцевого господарського суду.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Лін Беккер» підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/21285/16 - скасуванню, матеріали позовної заяви направляються на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно з п. 4.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

За таких обставин, судові витрати позивача за подачу цієї апеляційної скарги мають бути розподілені судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст. 99, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лін Беккер» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/21285/16 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі № 910/21285/16 скасувати.

3. Матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Лін Беккер» передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук