КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р. Справа№ 910/32074/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Коршун Н.М.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Миронюк І.В. за довіреністю;

відповідача 1: Яроцький В.О. в.о. директора;

відповідача 2: не з'явився;

відповідача 3: Костенко М.І. за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2016 р.

у справі № 910/32074/15 (головуючий суддя Босий В.П.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Компанія з управління активами "Національний резерв"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума"

2. Відкритого акціонерного товариства "Мінський тракторний завод"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк"

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. у справі №910/32074/15, яке набрало законної сили, позов задоволено повністю, визнано укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума", Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Логопарк" договори про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. недійсними з моменту їх укладення.

13.07.2016 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Логопарк" подано заяву про роз'яснення рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. у справі №910/32074/15.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.11.2016 р. у справі №910/32074/15 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" про роз'яснення рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. у справі №910/32074/15.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою місцевого суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Логопарк", звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про роз'яснення рішення та роз'яснити рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. у справі №910/32074/15 з наступних питань: чи поширюються наслідки недійсності договорів відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р., №5 від 09.06.2015 р. на загальну суму 340 962,27 дол. США на ВАТ "Мінський тракторний завод" з огляду на те, що ВАТ "Мінський тракторний завод" не є стороною зазначених договорів відступлення права вимоги, та на момент визнання їх недійсними ВАТ "Мінський тракторний завод" належним чином виконало свої зобов'язання за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" (постачальник) та ВАТ "Мінський тракторний завод" (покупець); які наслідки має визнання договорів відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р., №5 від 09.06.2015 р. недійсними.

Скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та при невідповідності висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі, дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження і призначено розгляд справи на 05.12.2016 р.

30.11.2016 р. позивачем подані письмові пояснення, у яких він заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні.

30.11.2016 р. відповідачем 1 подано письмові заперечення, у яких він заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач 2 явку представників у судове засідання не забезпечив, не повідомивши про причини, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання.

З метою не порушення та не обмеження скаржника у здійсненні прав, передбачених п. 1 ст. 6 § 1, ст. 8, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, яка ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 N 475/97-ВР), та строків розгляду апеляційних скарг на ухвали суду, встановлених ч. 2 ст.102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників відповідача 2.

Представник відповідача 3 (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представники позивача та відповідача 1 у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів 1, 3, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

22.02.2016 р. господарським судом міста Києва було прийнято рішення у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Компанія з управління активами "Національний резерв" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума", Відкритого акціонерного товариства "Мінський тракторний завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" про визнання договорів недійсним, яким позовні вимоги задоволено повністю.

Постановами Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 р. та Вищого господарського суду України від 14.09.2016 р. вказане рішення суду залишено без змін.

13.07.2016 р. ТОВ "Логопарк" було подано до Господарського суду міста Києва заяву про роз'яснення рішення господарського суду м. Києва у справі від 22.02.2016 р.

Відповідно до вказаної заяви ТОВ "Логопарк" просило роз'яснити рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. з наступних питань:

- чи поширюються наслідки недійсності договорів відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р., №5 від 09.06.2015 р. на загальну суму 340 962,27 дол. США на ВАТ "Мінський тракторний завод" з огляду на те, що ВАТ "Мінський тракторний завод" не є стороною зазначених договорів відступлення права вимоги, та на момент визнання їх недійсними ВАТ "Мінський тракторний завод" належним чином виконало свої зобов'язання за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" (постачальник) та ВАТ "Мінський тракторний завод" (покупець)?

- які наслідки має визнання договорів відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р., №5 від 09.06.2015 р. недійсними?

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.11.2016 п. в задоволенні заяви ТОВ "Логопарк" про роз'яснення рішення господарського суду м. Києва від 22.02.2016 р. було відмовлено з тих підстав, що суд позбавлений можливості розглядати вимоги (зокрема, щодо наслідків недійсності правочинів), які не були заявлені під час розгляду справи; ТОВ "Логопарк" не пояснює, в чому полягає незрозумілість висновків суду; ВАТ "МТЗ" є стороною визнаних судом недійсних договорів про відступлення права вимоги.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважає, що прийнята судом першої інстанції ухвала підлягає скасуванню з прийняттям постанови про роз'яснення рішення господарського суду м. Києва від 22.02.2016 р., з огляду на наступне.

Як було встановлено рішенням суду у даній справі, 04.02.2013 р. між ТОВ "Автопластгума", як постачальником, та Республіканським унітарним підприємством "Мінський тракторний завод", правонаступником якого є ВАТ "Мінський тракторний завод", як покупцем, був укладений контракт №1 (з урахуванням протоколу розбіжностей), за змістом п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити на нижченаведених умовах комплектуючі для тракторів "МТЗ" (товар) у кількості, асортименті, за ціною та на суму згідно специфікації №1 від 10.01.2013 р., що додається до даного договору та є його невід'ємною частиною, після підписання контракту сторонами.

Також 10.01.2013 р. між сторонами на аналогічних умовах був укладений контракт №2.

11.03.2015 р. між ТОВ "Логопарк", як стороною 1, ТОВ "Автопластгума", як стороною 2, та ВАТ "Мінський тракторний завод", як стороною 3, було укладено договір №3 про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1 якого сторона 2 передає, а сторона 1 набуває в порядку та на умовах, передбачених даним договором, право вимоги зобов'язань, що належать стороні 2, та стає кредитором по контракту №1 від 04.02.2013 р. між ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод". Сторона 2 на умовах даного договору передає право вимоги зобов'язань, строк виконання яких настав на дату підписання даного договору, а також зобов'язань, строк виконання яких настане протягом строку дії даного договору.

Пунктом 1.3 договору відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р. визначено, що сторона 2 відступає, а сторона 1 приймає на себе право вимоги сторони 2 та стає кредитором по контракту в частині зобов'язань на суму 153 839,00 дол. США.

15.04.2015 р. між ТОВ "Логопарк", як стороною 1, ТОВ "Автопластгума", як стороною 2, та ВАТ "Мінський тракторний завод", як стороною 3, був укладений договір про відступлення права вимоги №4, за яким сторона 2 відступає, а сторона 1 приймає на себе право вимоги сторони 2 та стає кредитором по контрактах №1 від 04.02.2013 р. та №2 від 10.01.2013 р. в частині виконання ВАТ "Мінський тракторний завод" зобов'язань на суму 102 367,27 дол. США.

09.06.2015 р. між ТОВ "Логопарк", як стороною 1, ТОВ "Автопластгума", як стороною 2, та ВАТ "Мінський тракторний завод", як стороною 3, був укладений договір про відступлення права вимоги №5, згідно умов якого сторона 2 відступає, а сторона 1 приймає на себе право вимоги сторони 2 та стає кредитором по контракту №2 від 10.01.2013 р. в частині виконання ВАТ "Мінський тракторний завод" зобов'язань на суму 84 756,00 дол. США.

Загальний розмір права вимоги за договорами про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. складає 340 962,27 дол. США.

Відповідно, за вказаними договорами про відступлення права вимоги ТОВ "Автопластгума" передало ТОВ "Логопарк" права вимоги на загальну суму 340 962,27 дол. США за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод", а ТОВ "Логопарк" набувало таке право вимоги (п. 1 договорів про відступлення права вимоги), у той же час ТОВ "Автопластгума" набуло право на отримання від ТОВ "Логопарк" оплати за відступлене право вимоги, а у ТОВ "Логопарк" відповідно виник обов'язок оплатити відступлене право вимоги (п.3.1. договорів про відступлене права вимоги).

Статтею 510 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. ТОВ "Автопластгума" є Первісним кредитором за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод", а ТОВ "Логопарк" є Новим кредитором за вказаними зобов'язаннями, ВАТ "Мінський тракторний завод" залишається боржником за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р, його правовий статус залишається незмінним.

Відповідно до вищевикладеного за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод", ТОВ "Автопластгума" є боржником щодо обов'язку поставки та передачі Товару ВАТ "Мінський тракторний завод" та кредитором щодо права отримання оплати за поставлений Товар від ВАТ "Мінський тракторний завод", а ВАТ "Мінський тракторний завод" є кредитором щодо права отримати поставку та передачу Товару від ВАТ "Мінський тракторний завод", та боржником щодо обов'язку здійснити оплату ВАТ "Мінський тракторний завод" за поставлений Товар.

За договорами про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. ТОВ "Автопластгума" є боржником щодо обов'язку передати право вимоги ТОВ "Логопарк" за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод", та кредитором щодо права отримати оплату за відступлене право вимоги, а ТОВ "Логопарк" є кредитором щодо права отримати право вимоги ТОВ "Автопластгума" за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод", та боржником щодо обов'язку здійснити оплату ТОВ "Автопластгума" за відступлене право вимоги.

Враховуючи викладене, за змістом контрактів № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. ВАТ "Мінський тракторний завод" є стороною лише у контрактах № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., та не є стороною жодного з договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р.

Отже, зобов'язаними та управненими сторонами за договорами про відступлення права вимоги є лише та виключно ТОВ "Логопарк" та ТОВ "Автопластгума".

Відповідно до визначення терміну "сторона у зобов'язанні" згідно зі ст.510 ЦК України сторонами (боржником та кредитором) за договорами відступлення права вимоги є лише ТОВ "Логопарк" та ТОВ "Автопластгума", а ВАТ "МТЗ" залишається стороною контрактів, з обов'язком оплатити поставлений товар згідно з такими контрактами, що ВАТ "МТЗ" і було належним чином виконано. Включення ВАТ "МТЗ" стороною до договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. за своєю правовою суттю є формою повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні.

Частинами 1, 5 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За таких обставин, при повному задоволені позовних вимог ТОВ "КУА "Національний резерв" до ТОВ "Логопарк", ТОВ "Автопластгума" та ВАТ "Мінський тракторний завод" та визнані недійсними договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. з моменту їх укладення, правові наслідки визнання вказаних договорів недійсними можуть наступити лише для реальних сторін таких договорів - ТОВ "Логопарк", ТОВ "Автопластгума".

Зі змісту договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. вбачається, що у зв'язку з укладенням цих договорів права та обов'язки набувають ТОВ "Логопарк" та ТОВ "Автопластгума", які є одночасно і боржником, і кредитором у вказаних зобов'язаннях, тобто лише ТОВ "Логопарк" та ТОВ "Автологістика" є сторонами договорів про відступлення права вимоги відповідно до визначення викладеного у ст. 510 ЦК України.

На момент виконання обов'язку ВАТ "Мінський тракторний завод" у розмірі відступленого права вимоги - 340 962,27 дол. США, шляхом перерахування вказаних грошових коштів на рахунок ТОВ "Логопарк" договори про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. були дійсними, ВАТ "Мінський тракторний завод" виконало обов'язок по оплаті поставленого Товару у повній відповідності з контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., що не заперечувалося сторонами справа. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до вищевикладеного, визнання недійними договорів про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. може мати правові наслідки лише для сторін таких договорів - ТОВ "Логопарк" та ТОВ "Автопластгума", та за умови заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності вказаних правочинів, для ВАТ "Мінський тракторний завод" визнання вказаних договорів недійсними не має правових наслідків, отже не впливає на його права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 620 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, ВАТ "Мінський тракторний завод" належним чином виконало обов'язок з оплати поставленого Товару на суму 340 962,27 дол. США за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., шляхом перерахування вказаних грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Логопарк".

У свою чергу, факт сплати ВАТ "МТЗ" за контрактами призводить до припинення зобов'язання ВАТ "МТЗ", щодо якого відбулося відступлення права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ГПК України суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення.

За змістом наведеної норми, роз'яснення рішення, ухвали - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі.

Здійснюючи роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз'ясненні рішення.

Отже, роз'яснення судового рішення можливе без зміни його змісту в межах вирішеної судом вимоги.

Питання, які вказані у заяві про роз'яснення, у тому числі щодо наслідків визнання договорів недійсними для ВАТ "МТЗ", стосуються судового розгляду та наслідків ухваленого судового рішення для відповідачів, оскільки ВАТ "МТЗ" виконало належним чином обов'язки по оплаті поставленого товару у повній відповідності з контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., за якими і було передано право вимоги, шляхом перерахування вказаних грошових коштів на рахунок ТОВ "Логопарк" та на момент такого виконання договори про відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р. та №5 від 09.06.2015 р. не були визнані недійсними - тобто ВАТ "МТЗ" виконало свої зобов'язання належним чином, вказані питання досліджувалися при судовому розгляді справи, але, при цьому, ВАТ "МТЗ" має статус саме відповідача у розглядуваній справі.

Статтею 104 ГПК України визначені підстави для скасування чи зміни рішення, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому ухвала господарського суду міста Києва від 04.11.2016 р. підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким задовольнити заяву про роз'яснення рішення господарського суду м. Києва від 22.02.2016 р.

Керуючись ст.ст. 89, 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" - задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 04.11.2016 р. у справі №910/32074/15 - скасувати.

3. Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю про роз'яснення рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. у справі №910/32074/15.

4. Роз'яснити рішення господарського суду м. Києва від 22.02.2016 р. у справі №910/32074/15 з наступних питань:

- наслідки недійсності договорів відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р., №5 від 09.06.2015 р. на загальну суму 340 962,27 дол. США не поширюються на ВАТ "Мінський тракторний завод" з огляду на те, що ВАТ "Мінський тракторний завод" не є стороною зазначених договорів відступлення права вимоги, та на момент визнання їх недійсними ВАТ "Мінський тракторний завод" належним чином виконало свої зобов'язання за контрактами № 1 від 04.02.2013 р., № 2 від 10.01.2013 р., укладеними між ТОВ "Автопластгума" (постачальник) та ВАТ "Мінський тракторний завод" (покупець);

- визнання договорів відступлення права вимоги №3 від 11.03.2015 р., №4 від 15.04.2015 р., №5 від 09.06.2015 р. недійсними має наступні наслідки: вказані договори не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їхньою недійсністю; за умови заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності вказаних правочинів ТОВ "Автопластгума" та ТОВ "Логопарк" як сторони недійсних правочинів зобов'язані повернути протилежній стороні у натурі все, що вони одержали на виконання цих правочинів, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

5. Матеріали справи № 910/32074/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Н.М. Коршун

Б.О. Ткаченко