ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 року Справа № 904/4202/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В. (доповідач),

суддів: Виноградник О.М., Дмитренко Г.К.

при секретарі Погорєлова Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №2042 від 25.10.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №136/81 від 15.11.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2016 року у справі №904/4202/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 7 833,36 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.16 року у справі №904/4202/16 (суддя Воронько В.Д.) в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилаючись на помилковість висновків суду щодо готовності відповідачем прийняти затримані вагони в той час, коли вони прибули на станцію підходу і там знаходились до надання наказу на затримку. Як стверджує скаржник, відповідач своєчасно не забирав на свою підїзну колію вагони, які по накладним надійшли на його адресу і вже були доставлені позивачем на станцію призначення Терни, що підтверджується актами загальної форми ГУ-23.

У відзиві на апеляційну скаргу ПРАТ «Півничний ГЗК» просить суд залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу ПАТ " Українська залізниця " без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, перевірив правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, повноту їх дослідження та юридичну оцінку, підстав для задоволення апеляційної скарги не знаходить, виходячи з наступного.

Взаємовідносини залізниці з контрагентами визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та відповідними договорами. Порядок та умови експлуатації залізничних під"їзних колій, подачі та збирання вагонів згідно зі ст. 21 ЗУ "Про залізничний транспорт" та ст. 71 Статуту визначаються договором.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, взаємовідносини щодо подачі та забирання вагонів між ПАТ "Придніпровська залізниця" та ПРАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", регулюються договором про експлуатацію залізничної підїзної колії № ПР/М-12-2/14-1438 НЮдч, за умовами п. 1 якого, згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів і на умовах цього договору експлуатується якого експлуатується під'їзна колія, яка належить Власнику (відповідачу), що примикає до станцій Придніпровської залізниці: Терни - стрілками №№ 2, 4, 6 до колій № 6 та № 8 станції Терни; Рядова - стрілкою № 8 до колії № 6 станції Рядова.

Під'їзна колія обслуговується власним локомотивом.

Межею підїзної колії є знак "Межа підїзної колії", які встановлено: по станції Терни біля маневрового світлофору М-10, розташованого на відстані 61,5 м від вістряка стрілки №2 станції Терни, маневрового світлофору М08, розташованого на відстані 86,2 м від граничного стовпчика стрілки №4 станції Терни, маневрового світлофору М06, розташованого на відстані 147,2 м від граничного стовпчика стрілки №6 станції Терни; по станції Рядова: біля вхідного світлофору ЧК, розташованого на відстані 500м від вістряка стрілки №8 станції Рядова.

Положення п. 20 вказаного Договору передбачено, що останній укладається терміном на пять років з 29.10.2012 до 28.10.2017.

Відповідно до п. 4 Договору рух поїздів на під'їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції по сигналізації на залізницях України та Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під'їзній колії Власника.

Згідно п. 11 Договору час перебування вагонів на підїзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці.

Пунктом 15 Договору сторони узгодили, що власник колії сплачує залізниці плату, зокрема: за користування вагонами згідно з Правилами перевезень вантажів; за зберігання вантажів у вагонах у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання, яка сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) згідно з Правилами зберігання вантажів.

Позивачем було складено відомості плати ф.ГУ-46 №№ 01129460, 01129461, 01129464, 01129445, 01129463, 01129442, згідно яких було нараховано плату за користування вагонами в сумі 6812,88 грн та збір за зберігання вантажу по накопичувальній картці ф. ФДУ-92 № 04129067 в сумі 1020,48 грн, які були нараховані на підставі актів про затримку вагонів ф.ГУ-23а № 93 від 29.11.2015, № 80 від 29.11.2015 та актів загальної форми ГУ-23 № 96 від 29.11.2015, № 80 від 29.11.2015, складених на станціях затримки Савро, Кривий Ріг-Західний згідно наказів № 683 від 29.11.2015, № 686 від 29.11.2015. Відомості плати та накопичувальну картку відповідач підписав із запереченням проти нарахованих сум по причині готовності прийняти затримані вагони, оскільки колії прийому були вільні.

Позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу за час їх затримки з вини вантажовласника у сумі 7833,36грн.

Стаття 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ст. 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 46 Статуту залізниць України встановлює, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби.

Згідно зі статтею 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками підїзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та увільнення від зазначеної плати у разі затримки вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини у сторони у зобов"язанні.

Збір за зберігання вантажу розраховується згідно п.8 Правил зберігання вантажів: "Збір за зберігання вантажів у вагонах у разі затримки їх з вини одержувача, після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо)" та п. 2 Тарифного керівництва № 1 п.п. 2.1 "Збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях справляється в розмірі 5, 90 грн. за добу. У всіх випадках неповна доба округляється до повної".

Пунктом 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів встановлено, що порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких у графі "найменування вантажу" вказується: "Власник вагона (найменування власника). Направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)". Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів встановлений у пункті 17 розділ) 1 Тарифного керівництва N1. Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов'язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, обов'язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці чи на станціях підходу, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом N1, а також інші права та обов'язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

Відповідно до п. 12 Правил користування вагонами та контейнерами загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Згідно з п.8 Правил користування вагонами та контейнерами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно п.3 Правил складання актів, п.8 Правил користування вагонами, саме акт загальної форми ГУ-23 є документом для матеріальної відповідальності, оскільки, містить інформацію про час початку та кінця затримки.

Як правомірно встановлено господарським судом, порожні власні вагони, які прямували на адресу одержувача за залізничними накладними, наведеними у тексті позовної заяви, були затримані на шляху прямування, а саме на ст. Марганець, згідно наказів № 686, 683.

По факту затримки вагонів на підходах до ст. Терни було складено акти форми ГУ-23а. Повідомлення про затримку спірних вагонів на шляху прямування, відомість плати за користування вагонами форми ГУ - 46 були підписані працівниками відповідача з запереченнями, а саме: "З нарахованою сумою не згодні. Вагони затримані на шляху прямування по незалежним від ПрАТ "Північний ГЗК" підставам. На момент видачі наказів про затримку вагонів на станції Терни були вільні колії".

Зайнятість прийомо-відправних колій по станції призначення згідно з технологічним процесом роботи станції планує поїзний диспетчер дирекції з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку УЗ і власних, вагонів з вантажами на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальнийкомбінат", обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій станції.

Згідно Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії, які призначені для цього технічно - розпорядчим актом станції.

Докази вини відповідача у затримці вагонів на підходах до станції призначення та правомірності дій залізниці щодо надання наказів - це акти загальної форми ГУ-23, акти про затримку вагонів ф.ГУ-23а, витяги із Книг повідомлення про прибуття вантажу ф.ГУ-2, повідомлення про затримку вагонів, накази на затримку вагонів, відомості плати за користування вагонами ф.ГУ-46, та накладні оформлені працівниками залізниці у відповідності з вимогами діючих нормативно - правових документів: п.п.4,6,8,9,10,12 Правил користування вагонами, ст.ст.119, 125 Статуту залізниць України, умовам Договору сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та про що правомірно зазначив господарський суд, на час початку дії наказу №686 (станція Савро, діяв з 29.11.2015 08:30 год. по 30.11.2015 14:20 год., а всього 29:50 год.) та на час початку дії наказу №683 (станція Кривий Ріг Західний, діяв з 29.11.2015 06:18 год. по 30.11.2015 05:10 год., а всього 22:52 год.) був наявний лише один акт загальної флрми ГУ-23 №4840, який зазначав затримку 4 вагонів на 8 колії.

Разом з тим, відповідно до пояснень начальника станції Терни про зайнятість колій по станції призначення Терни, залучених згідно заяви представника позивача від 16.11.16р. на 8 колії крім вказаних вагонів мало місце накопичення несправних вагонів на ремонт та накопичення вагонів на відправлення Залізницею.

Господарський суд вірно зазначив у рішенні, що 4 вагони, що знаходились на 8 колії, не були прибрані, оскільки відповідно до п. 7 договору про експлуатацію вагони на під'їзну колію ПрАТ "Північний ГЗК" передаються у кількості не менше 60 осей, щодо інших вагонів, що знаходились на 8 колії, вони не були придатні під навантаження в технічному та комерційному стані, оскільки, згідно ст. 31 Статуту залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

З наведених причин, зайнятість вищезазначеної колії на ст. Терни під відстій несправних вагонів, а також накопичення таких вагонів для відправки, які у передбаченому п. 6 Договору про експлуатацію порядку передбачені для приймально-здавальних операцій, сталася не з вини відповідача.

Таким чином, затримка вагонів на шляху прямування згідно наказів №№ 683,686 мала місце по незалежним від відповідача підставам, в ході звичайної, обєктивної господарської діяльності залізниці.

Посилання позивачем на акти загальної форми №4824 та №4837 неправомірні, оскільки на час видачі наказу №685 вагони знаходились на шляху перевезення та їх не було затримано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів належним чином вину відповідача у затримці вагонів, тому відсутні підстави для нарахування плати за користування вагонами, передбачені ст. 119 Статуту, та збору за зберігання вантажу передбаченого ст.46 Статуту.

За викладених обставин, рішення суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та нормам діючого законодавства. Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі є не обґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскарженого рішення.

Керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2016 року у справі №904/4202/16 - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у порядку і строки визначені ст. 110 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя Г.К. Дмитренко

Суддя О.М. Виноградник

Постанова виготовлена в повному обсязі 09.12.2016 року.