РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2016Справа №910/20002/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДИСТРИБУТОРСЬКА КОМПАНІЯ "СЛАВУТИЧ"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-К"

Про стягнення 98990,32 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача Сокур С.В., довіреність №б/н від 16.11.2016.

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДИСТРИБУТОРСЬКА КОМПАНІЯ "СЛАВУТИЧ" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-К" про стягнення 98990,32 грн.

Позовні вимоги вмотивовані, неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №С-6 від 30.07.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2016 порушено провадження у справі № 910/20002/16 та призначено розгляд на 18.11.2016.

18.11.2016 відділом діловодства суду, від представника відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

18.11.2016 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про доручення до матеріалів справи, документів, га виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судове засідання 18.11.2016 представника позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак перед засіданням подав до відділу діловодства суду, клопотання про відкладення розгляду справи.

В зв'язку із неявкою представника відповідача, враховуючи подане клопотання про відкладення розгляду справи з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд вирішив відкласти розгляд справи.

Ухвалою суду від 18.11.2016 відкладено розгляд справи на 05.12.2016.

В судове засідання 05.12.2016 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 05.12.2016, не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 04.11.2016 про порушення провадження у справі № 910/20002/16 та вимоги ухвали суду від 18.11.2016 про відкладення розгляду справи №910/20002/16 не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до абз. 1 підпункту 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в судовому засіданні 05.12.2016 судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 05.12.2016 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 05.12.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.07.2014 між позивачем, як постачальником та відповідачем, як покупцем, було укладено Договір поставки №С-6 , відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти на умовах DDP (згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року) за адресами згідно з Додатком №2 до даного Договору продукцію торговельних марок надалі товар, згідно із замовленням покупця та товаро-супровідною документацією, які складають невід'ємну частину Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору покупець надає замовлення постачальнику на підставі специфікації (Додаток №1), затвердженої сторонами, в якій наведено перелік товарів, що поставляються за Договором, та їх ціни. Специфікація складає невід'ємну частину Договору.

Згідно п. 2.1 Договору постачальник зобов'язується поставити товар на склади магазинів покупця за адресами та згідно графіка, встановленого у Додатку № 2 до Договору.

Замовлення може надаватись постачальнику факсом, електронною поштою, через представника постачальника або іншим способом, прийнятним для покупця, а постачальник в свою чергу, надає покупцю відповідне підтвердження щодо прийнятого замовлення та видаткову накладну в електронному вигляді протягом 2-х годин з моменту прийняття замовлення , але не пізніше 17-00 години дня, коли зроблено замовлення. У разі відсутності підтвердження отримання замовлення та накладної в електронному вигляді з боку постачальника у вказаний термін замовлення вважається прийнятим до виконання. (п. 2.7 Договору)

Відповідно до п. 2.12 Договору постачальник вважається таким, що виконав зобов'язання по поставці, якщо він поставив покупцю до місця, визначеного в замовленні, та за ціною, узгодженою в специфікації, яка діє на момент замовлення покупцем товару, із усією супровідною документацією, що вимагається чинним законодавством України та даним Договором, і якщо внаслідок прийняття товару було встановлено його відповідність умовам законодавства України, замовленню та умовам Договору.

При цьому дата накладних (видаткової, податкової, товарно-транспортної) повинна відповідати даті поставки товару.

Згідно п. 2.15 Договору перехід права власності на товар відбувається в момент підписання уповноваженими особами покупця товарної або товарно-транспортної накладної.

Позивач зазначив, що на виконання умов Договору на підставі видаткових накладних: ВН №ВДС-094573 від 09.04.2016, ВН№ ВДС-094574 від 09.04.2016, ВН №ВДС -094583 від 09.04.2016, ВН №ВДС-095200 від 13.04.2016, ВН № ВДС-095202 від 13.04.2016, ВН №ВДС-095245 від 13.04.2016, ВН №ВДС-095907 від 16.04.2016, ВН № ВДС-095916 від 16.04.2016, ВН №ВДС -096502 від 20.04.2016, ВН № ВДС-096506 від 20.04.2016, ВН №ВДС -096584 від 20.04.2016. ВН №ВДС -097124 від 23.04.2016, ВН №ВДС- 097150 від 23.04.2016, ВН №ВДС-097169 від 23.04.2016, ВН № ВДС-097776 від 27.04.2016, ВН №ВДС-097778 від 27.04.2016, ВН № ВДС -097779 від 27.04.2016, ВН № ВДС -098481 від 30.04.2016, ВН № ВДС -098482 від 30.04.2016, ВН № ВДС -098501 від 30.04.2016, ВН № ВДС-099535 від 07.05.2016, ВН №ВДС -099536 від 07.05.2016, ВН № ВДС-099561 від 07.05.2016, ВН № ВДС -100725 від 14.05.2016, ВН №ВДС-100798 від 14.05.2016 на загальну суму 85068,02 грн.

Відповідно до п. 4.3 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) покупець оплачує поставлений товар протягом (але не пізніше) 25 календарних днів з моменту поставки постачальником кожної партії товару.

Втім, як стверджує позивач, відповідач порушив зобов'язання щодо оплати поставленого товару в строк, передбачений умовами п 4.3 Договору, оскільки, за товар, отриманий на підставі наведених видаткових накладних, розрахунок здійснено було частково. Позивач зазначив, що 11.05.2016 відповідачем було перераховано кошти в розмірі 15 000 грн. якими було закрито попередні поставки та частково закрито заборгованість згідно ВН №ВДС - 094573 від 09.04.2016.

За наведених обставин позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 83956,901 грн. (основний борг), а також 14 073,09 грн. пені, 960,33 грн. 3% річних, з огляду на прострочення відповідачем зобов'язання з оплати товару за Договором.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору поставки № С 6 від 30.072016 свідчать про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов'язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До матеріалів справи додані видаткові накладні:ВН №ВДС-094573 від 09.04.2016, ВН№ ВДС-094574 від 09.04.2016, ВН №ВДС -094583 від 09.04.2016, ВН №ВДС-095200 від 13.04.2016, ВН № ВДС-095202 від 13.04.2016, ВН №ВДС-095245 від 13.04.2016, ВН №ВДС-095907 від 16.04.2016, ВН № ВДС-095916 від 16.04.2016, ВН №ВДС -096502 від 20.04.2016, ВН № ВДС-096506 від 20.04.2016, ВН №ВДС -096584 від 20.04.2016. ВН №ВДС -097124 від 23.04.2016, ВН №ВДС- 097150 від 23.04.2016, ВН №ВДС-097169 від 23.04.2016, ВН № ВДС-097776 від 27.04.2016, ВН №ВДС-097778 від 27.04.2016, ВН № ВДС -097779 від 27.04.2016, ВН № ВДС -098481 від 30.04.2016, ВН № ВДС -098482 від 30.04.2016, ВН № ВДС -098501 від 30.04.2016, ВН № ВДС-099535 від 07.05.2016, ВН №ВДС -099536 від 07.05.2016, ВН № ВДС-099561 від 07.05.2016, ВН № ВДС -100725 від 14.05.2016, ВН №ВДС-100798 від 14.05.2016 на загальну суму 83956,90 грн.

Наведені видаткові накладні на загальну суму 83956,90 грн., які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін, як первинні документи приймаються судом, у якості належних доказів по справі, що підтверджують факт поставки позивачем товару на загальну суму 83956,90 грн. та прийняття цього товару відповідачем без зауважень по кількості та якості.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 83956,90 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

З огляду на прострочення відповідачем оплати за товар, поставлений згідно спірних видаткових накладних, позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача 14073,09 грн. пені, 960,33 грн. 3% річних.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до абз. 3 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певними законодавчими актами.

Судом встановлено, що умовами Договору поставки № С-6 від 30.07.2014 не передбачено відповідальності відповідача у вигляді сплати неустойки (пені) за несвоєчасне виконання останнім зобов'язань за договором.

Проте суд зазначає, що оскільки Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" врегульовано договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, то обов'язок та умови сплати пені у спірному випадку визначено законодавчим актом.

У зв'язку з вищевикладеним, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 14073,09 грн. є обгрунтованими в звязку із чим підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013, з урахуванням приписів, зокрема, частини другої статті 625 ЦК України, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов'язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Позивачем додано до матеріалів справи розрахунок 3% річних в розмірі 960,33 грн.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних з простроченої суми, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 960,33 грн. - 3% річних, підлягають задоволенню.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають суми: 83956,90 грн. основного боргу, 960,33 грн. 3% річних, 14073,09 грн. пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Таким чином, за результатами вирішення даного спору на відповідача покладається судовий збір в сумі 1484,85 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2 Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-К» (03146, м. Київ, вул.. Якуба Колоса, б. 15, ідентифікаційний код 38365337) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИСТРИБУТОРСЬКА КОМПАНІЯ «СЛАВУТИЧ» ( 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців. 37-41, ідентифікаційний код 33403739) 83956 (вісімдесят три тисячі дев'ятсот п'ятдесят шість) тисяч 90 коп. заборгованості, 14073 (чотирнадцять тисяч сімдесят три) грн. 09 коп. пені, 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 33 коп. 3 % річних, 1484 (одна тисяча чотириста вісмдесят чотири) грн. 85 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.12.2016

Суддя Мельник В.І.