РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016Справа №910/17448/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008»

До Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Євробанк»

2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача,

3.Товариство з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт»

Про визнання недійсним наказу

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Мікітян К.О. по дов.

від відповідача : Щербан Г.А. по дов.

від третьої особи 1: Щербан Г.А. по дов.

від третьої особи 2: не зявився

від третьої особи 3: Мікітян К.О. по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича про визнання недійсним рішення відповідача про визнання нікчемними: правочину з переказу коштів від 10.06.16. в сумі 111 000,00 грн.; правочину з переказу коштів від 15.06.16. в сумі 3 347 000,00 грн.; правочину з переказу коштів від 16.06.16. в сумі 3 458 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.16. порушено провадження у справі № 910/17448/16, на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі в розгляді справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Євробанк, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; призначено справу до розгляду на 12.10.16.

12.10.16. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 12.10.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 20.10.16.

В судовому засіданні 20.10.16. судом було прийнято заяву позивача про зміну предмету позову, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» просить суд визнати недійсним наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича № 177/1-ОД від 22.07.16. Щодо заходів, повязаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операції) за вкладними операціями.

В судовому засіданні 20.10.16. позивачем було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 20.10.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 09.11.16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.16. визначено, що розгляд справи № 910/17448/16 здійснюється у закритому судовому засіданні.

У судовому засіданні 09.11.2016р. судом було розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження по справі №910/17448/16 до завершення апеляційного оскарження ухвали про повернення зустрічного позову по справі та відмовлено в його задоволенні з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження по справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зупинення провадження у справі це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зупинення провадження у справі, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин, які зумовили зупинення провадження у справі, тобто закінчення строку визначається вказівкою на подію. Крім того, перелік підстав відкладення розгляду справи не є вичерпним, а зупинити провадження у справі господарський суд може лише з підстав, установлених законом.

Проте, за висновками суду оскарження в апеляційному порядку узвали про повернення зустрічного позову не перешкоджає подальшому розгляду справи, внаслідок чого клопотання відповідача було залишено судом без задоволення.

Крім того, в судовому засіданні 09.11.16. на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 17.11.16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.16. залучено до участі у розгляді справи № 910/17448/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Греїн-Експорт, та в судовому засіданні було оголошено перерву до 24.11.16.

Представник позивача в судовому засіданні 24.11.16. подав заяву на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України про продовження строку вирішення спору на пятнадцять днів.

Розглянувши заяву позивача про продовження строку вирішення спору у справі №910/17448/16, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на пятнадцять днів.

Чи є той чи інший випадок винятковим, вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці.

Приписами п. 3.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що продовження строку розгляду справи здійснюється господарським судом у будь-який з наведених далі способів шляхом зазначення у відповідній ухвалі: а) кількості днів, на який продовжено строк, або б) певної дати, до якої продовжено строк (якою може бути й дата наступного судового засідання), або в) як кількості днів, так і певної дати, до якої продовжено строк.

Враховуючи вищезазначену заяву позивача, суд вважає за доцільне її задовольнити та продовжити строк вирішення спору у справі № 910/17448/16 на пятнадцять днів.

Ухвалою від 24.11.2016р. строк розгляд у справи було продовжено на 15 днів та оголошено перерву до 06.12.2016р.

У судовому засіданні 06.12.2016р. представником позивача було в повному обсязі підтримано заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача та третьої особи 1 проти задоволення позовних вимог надали заперечення.

Третя особа 2 у судове засіданні 06.12.2016р. не зявилась, представника не направила, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористалась, проте, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи.

Наразі, з огляду на неявку вказаного учасника судового процесу у судове засідання господарський суд зазначає наступне. Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Аналогічними правами наділено у відповідності до ст.27 Господарського процесуального кодексу України третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У ст.69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є обєктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Суд зауважує, що справа №910/17448/16 розглядається з 22.09.2016р., а отже, подальше відкладання розгляду спору може призвести до порушення прав та законних інтересів позивача.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, незважаючи на те, що третя особа 2 в процесі розгляду справи 06.12.2016 р. так і не скористалась всіма правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа підлягає розгляду за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 06.12.2016р. на підставі приписів ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третіх осіб 1, 3, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, 29.12.2009р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Євробанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» (клієнт) було укладено договір №701-2009/Ю банківського рахунку, відповідно до п.1.1 якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) №01 в українській гривні, доларах США, євро і здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку (рахунків) клієнта у відповідності до вимог чинного законодавства України, в тому числі, до нормативно-правових актів Національного банку України та умов договору.

Згідно п.2.1 договору №701-2009/Ю від 29.12.2009р. банк зобовязаний, зокрема, обслуговувати клієнта щодня з 9.00 год. до 16.30 год. (операційний час) та 16.30 год. та 19.00 год. (післяопераційний час), крім неробочих і святкових днів; здійснювати всі види розрахунково-касових операцій з рахунком клієнта відповідно до умов договору та чинного законодавства України; забезпечити своєчасне зарахування коштів на рахунки клієнта, в порядку та строки, визначені чинним законодавством України; своєчасно виконувати розпорядження клієнта на списання коштів з рахунку, тощо.

У п.3.2 договору №701-2009/Ю від 29.12.2009р. вказано, що клієнт має право безперешкодно розпоряджатись коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Договір набуває чинності від дати підписання його сторонами та діє до моменту закриття рахунку. Договір втрачає силу лише після виконання сторонами своїх зобовязань за договором (п.п.9.1, 9.2 договору №701-2009/Ю від 29.12.2009р.).

29.12.2009р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Євробанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» (клієнт) було укладено договір №701-2009/КБ про банківське розрахункове обслуговування з використанням програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк», відповідно до п.1.1 якого клієнт доручає, а банк здійснює розрахункове обслуговування клієнта в системі електронних платежів каналами міжкомпютерного звязку з використанням програмно-технічного забезпечення комплексу системи «Клієнт-банк».

За умовами п.2.1.3 договору №701-2009/КБ від 29.12.2009р. банк зобовязаний виконувати розрахункові операції за платіжними дорученнями клієнтами, що надійшли до банку шляхом використання СКБ: в національній валюті протягом операційного часу банку, тобто, з 9.00 год. до 16.30 год. У разі надходження електронних розрахункових документів після закінчення операційного дня часу, виконувати їх наступного операційного дня банку, або того ж дня до 18.00 год. за бажанням клієнта та у разі наявності у банку технічної можливості за окрему плату, зазначену в тарифах банку; в іноземній валюті - згідно з умовами, передбаченими в договорі банківського рахунку. У разі надходження електронних платіжних доручень після 18.00 год. операційного дня банку, а заяв на продаж (купівлю) іноземної валюти після 10.30 виконувати їх наступного операційного дня банку.

Згідно п.5.1 договору №701-2009/КБ від 29.12.2009р. плата за розрахункове обслуговування в СКБ здійснюється у національній валюті у розмірі, що вказаний в тарифах на розрахункове обслуговування рахунку по СКБ.

Договір вважається укладеним на невизначений термін і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір може бути змінений за домовленістю сторін шляхом укладання додаткової угоди, підписаної сторонами (п.7.1 договору №701-2009/КБ від 29.12.2009р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договори №701-2009/Ю від 29.12.2009р. та №701-2009/КБ від 29.12.2009р. як належні підстави, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та третьої особи 1 взаємних цивільних прав та обовязків.

В силу норм ч.2 ст.1069 Цивільного кодексу України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

24.01.2014р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Євробанк» (кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» (позичальник) було укладено договір №ЮЛ-04/2014-КЛ кредитної лінії, відповідно до п.1.1 якого кредитодавець відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті, що надалі іменується кредитна лінія, та після виконання умов п.4.4 договору згідно з кредитними заявками позичальника окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредит в порядку та на умовах, визначених договором, а позичальник в свою чергу зобовязується використати кредит з метою, зазначеною у п.1.5 договору, своєчасно та в повному обсязі виплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, виконувати інші умови цього договору та повернути кредитодавцю кредит в терміни, встановлені договором.

У пункті 1.2 договору №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. сторонами визначено ліміт (граничний розмір) кредитної лінії в період з дати набуття чинності договором та до 10.02.2014р. 1 500 000 дол.США. та визначено подальший графік зменшення кредитного ліміту.

У п.1.3 вказаного правочину зазначено, що процентна ставка за договором є фіксованою. Розмір процентів за користування кредитом складає 13,5% річних.

Відповідно до п.1.4 договору №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. строк дії кредитної лінії закінчується 24.01.2017р.

Договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобовязань позичальника за договором (п.12.3 договору №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р.).

Договорами №1 від 08.08.2014р., №2 від 10.12.2014р., №3 від 23.02.2015р., №4 від 12.03.2015р., №5 від 17.09.2015р. та додатковими угодами №1 від 12.03.2015р., №2 від 12.03.2015р., №3 від 17.03.2015р. сторонами вносились зміни до кредитного договору №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за договором №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. між позивачем та третьою особою 1 також було укладено іпотечний договір від 24.01.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінкською О.О. та зареєстрований за №196, договір №ЮЛ-04/2014/ЗМП-1 від 24.01.2014р. застави майнових прав (вимоги за контрактом), договір №ЮЛ-04/2014/ЗКП-1 від 24.01.2014р. застави корпоративних прав, договір №ЮЛ-04/2014/ЗКП-2 від 24.01.2014р. застави корпоративних прав.

Крім того, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за договором №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. між третьою особою 1 та Фізичною особою-підприємцем Терещенко Романом Вікторовичем (поручитель) було укладено договір поруки №ЮЛ-04/2014/П-1; між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Євробанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейн Укрейн» (поручитель) - договір поруки №ЮЛ-04/2014/П-2 від 24.01.2014р.; між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Євробанк» та Фізичною особою-підприємцем Кіссе Галиною Анатоліївною укладено договір поруки №ЮЛ-04/2014/П-3 від 24.01.2014р.

Одночасно, як вбачається з матеріалів справи, 29.07.2009р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Євробанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» (клієнт) було укладено договір №509-2009/Ю банківського рахунку, відповідно до п.1.1 якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) №01 в українській гривні, доларах США, євро і здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку (рахунків) клієнта у відповідності до вимог чинного законодавства України, в тому числі, до нормативно-правових актів Національного банку України та умов договору.

Згідно п.2.1 договору №509-2009/Ю від 29.07.2009р. банк зобовязаний, зокрема, обслуговувати клієнта щодня з 9.00 год. до 16.30 год. (операційний час) та 16.30 год. та 19.00 год. (післяопераційний час), крім неробочих і святкових днів; здійснювати всі види розрахунково-касових операцій з рахунком клієнта відповідно до умов договору та чинного законодавства України; забезпечити своєчасне зарахування коштів на рахунки клієнта, в порядку та строки, визначені чинним законодавством України; своєчасно виконувати розпорядження клієнта на списання коштів з рахунку, тощо.

У п.3.2 договору №509-2009/Ю від 29.07.2009р. вказано, що клієнт має право безперешкодно розпоряджатись коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Договір набуває чинності від дати підписання його сторонами та діє до моменту закриття рахунку. Договір втрачає силу лише після виконання сторонами своїх зобовязань за договором (п.п.9.1, 9.2 договору №509-2009/Ю від 29.07.2009р.).

29.07.2009р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Євробанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» (клієнт) було укладено договір №509/2009/КБ про банківське розрахункове обслуговування з використанням програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк», відповідно до п.1.1 якого клієнт доручає, а банк здійснює розрахункове обслуговування клієнта в системі електронних платежів каналами міжкомпютерного звязку з використанням програмно-технічного забезпечення комплексу системи «Клієнт-банк».

За умовами п.2.1.3 договору №509/2009/КБ від 29.07.2009р. банк зобовязаний виконувати розрахункові операції за платіжними дорученнями клієнтами, що надійшли до банку шляхом використання СКБ: в національній валюті протягом операційного часу банку, тобто, з 9.00 год. до 16.30 год. У разі надходження електронних розрахункових документів після закінчення операційного дня часу, виконувати їх наступного операційного дня банку, або того ж дня до 18.00 год. за бажанням клієнта та у разі наявності у банку технічної можливості за окрему плату, зазначену в тарифах банку; в іноземній валюті - згідно з умовами, передбаченими в договорі банківського рахунку. У разі надходження електронних платіжних доручень після 18.00 год. операційного дня банку, а заяв на продаж (купівлю) іноземної валюти після 10.30 виконувати їх наступного операційного дня банку.

Згідно п.5.1 договору №509/2009/КБ від 29.07.2009р. плата за розрахункове обслуговування в СКБ здійснюється у національній валюті у розмірі, що вказаний в тарифах на розрахункове обслуговування рахунку по СКБ.

Договір вважається укладеним на невизначений термін і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір може бути змінений за домовленістю сторін шляхом укладання додаткової угоди, підписаної сторонами (п.7.1 договору №509/2009/КБ від 29.07.2009р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договори №509-2009/Ю від 29.07.2009р. та №509/2009/КБ від 29.07.2009р. як належні підстави, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи 1 та третьої особи 3 взаємних цивільних прав та обовязків.

20.05.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» (надавач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» (отримувач) було укладено договір №2005/16Ф про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до п.1.1 якого надавач надає поворотну фінансову допомогу, а отримувач зобовязується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

За умовами п.2.1 договору №2005/16Ф від 20.05.2016р. розмір поворотної фінансової допомоги становить 50 000 000 грн.

Згідно п.2.5 укладеного між позивачем та третьою особою 3 договору поворотна фінансова допомога вважається переданою отримувачу при її перерахуванні на поточний рахунок отримувача.

Після закінчення строку, встановленого в п.8.1 договору, отримувач зобовязується протягом 10 календарних днів повернути надавачеві поворотну фінансову допомогу (п.3.1 договору №2005/16Ф від 20.05.2016р.).

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2017р. (п.8.1 договору №2005/16Ф від 20.05.2016р.).

У розділі 9 вказаного правочину контрагентами було визначено реквізити сторін, зокрема, вказано рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» №01, відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Євробанк» та рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» №01, який також відкрито в Публічному акціонерному товаристві «Євробанк».

З представлених суду документів вбачається, що на виконання умов договору №2005/16Ф від 20.05.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» перераховувались на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» грошові кошти в якості поворотної фінансової допомоги. Зокрема, з представлених до матеріалів справи банківських виписок з рахунку позивача та третьої особи 3 вбачається, що 10.06.2016р. було перераховано грошові кошти в сум 111 000 грн., а 15.06.2016р. в сумі 3 347 000 грн.

При цьому, суд зауважує, що фактично перерахування грошових коштів здійснювалось з рахунку третьої особи 3, який відкрито на підставі наведеного вище договору №509-2009/Ю від 29.07.2009р. та зараховано на рахунок позивача, який відкрито третьою особою 1 на підставі договору №701-2009/Ю від 29.12.2009р.

Одночасно, представленими суду банківськими виписками підтверджується, що 16.06.2016р. на виконання умов кредитного договору №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» з метою повернення кредитних коштів позивачем було перераховано грошові кошти 3 458 000 грн.

На підставі рішення №73-рш від 17.06.2016р. правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1041 від 17.06.2016р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Євробанк».

Відповідно до означеного рішення розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 17.06.2016р. по 16.07.2016р.

Рішенням №1183 від 07.07.2016р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено строк тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Євробанк» до 16.08.2016р.

22.07.2016р. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів Конноцем Вадимом Валерійовичем видано наказ №177/1-ОД «Щодо заходів, повязаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями».

Згідно рішення №215-рш від 16.08.2016р. правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1523 від 16.08.2016р. «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», за яким розпочато з 17.08.2016р. по 16.08.2018р. процедуру ліквідації третьої особи 1. Відповідно до означеного рішення призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Кононцю Вадиму Валерійовичу.

Відповідно до Наказу №177/1-ОД від 22.07.2016р. у завязку з виявленням комісією з перевірки правочинів (інших договорів), укладених Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Євробанк», що мають ознаки нікчемних правочинів відповідно до ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: правочин з переказу грошових коштів в якості надання безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р., в сумі 111 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008»); правочин з переказу коштів в якості надання безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р., в сумі 3 347 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008»); правочин щодо погашення заборгованості по кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008», здій синений банком 16.06.2016р. за договором кредитної лінії №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. в частині перерахування грошових коштів в сумі 3 458 000 грн., уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб наказано застосувати наслідки нікчемності операцій (транзакцій) з перерахування грошових котів з поточних рахунків юридичних осіб клієнтів банку, що є нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

26.07.2016р уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Кононцем В.В. було направлено позивачу повідомлення №01-243/2975-БГ про нікчемність вказаних вище правочинів.

За твердженнями позивача, наказ №177/1-ОД від 22.07.2016р. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів Конноця Вадима Валерійовича «Щодо заходів, повязаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями» є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки у даному випадку відсутні підстави вважати нікчемними правочин з переказу грошових коштів в якості надання безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р., в сумі 111 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008»); правочин з переказу коштів в якості надання безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р., в сумі 3 347 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008»); правочин щодо погашення заборгованості по кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008», здійснений банком 16.06.2016р. за договором кредитної лінії №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. в частині перерахування грошових коштів в сумі 3 458 000 грн. До того ж, заявником наголошено, що у даному випадку банком фактично здійснювалось лише обслуговування рахунків клієнтів, а отже Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Євробанк» ніяким чином не можу втручатись у порядок розпорядження юридичними особами своїми власними грошовими коштами. Вказані обставини у сукупності і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною 4 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; 3) звітує за результатами здійснення тимчасової адміністрації банку перед виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно ч.1 ст.54 вказаного нормативно-правового акту рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з розглядуваним позовом повинно бути доведено невідповідність оспорюваного наказу вимогам чинного на момент його видання законодавства.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У ч.1 ст.76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі: 1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; 2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами Національного банку України; 3) невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами; 4) одноразове грубе або систематичне порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Частиною 1 ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Національний банк України має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії; 3) встановлено систематичне порушення банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п'яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Як зазначалось вище, на підставі рішення №73-рш від 17.06.2016р. правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1041 від 17.06.2016р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Євробанк».

Згідно рішення №215-рш від 16.08.2016р. правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1523 від 16.08.2016р. «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», за яким розпочато з 17.08.2016р. по 16.08.2018р. процедуру ліквідації третьої особи 1. Відповідно до означеного рішення призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» Кононцю Вадиму Валерійовичу.

Судом також вказувалось, що відповідно до п.4 ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Тобто, з наведеного вбачається, що нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наведено перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Зі змісту оспорюваного наказу вбачається, що правочин з переказу грошових коштів в якості надання безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р. в сумі 111 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008»); правочин з переказу коштів в якості надання безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р., в сумі 3 347 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008»); правочин щодо погашення заборгованості по кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008», здійснений банком 16.06.2016р., за договором кредитної лінії №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. в частині перерахування грошових коштів в сумі 3 458 000 грн. є нікчемними, як такі, що укладені банком та умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Проте, суд зауважує, що фактично вказані правочини, зокрема, щодо перерахування грошових коштів з рахунку третьої особи 3 на рахунок позивача за своєю правовою природою є грошовим переказом, який вчинено банком, тобто, рухом певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому.

У даному випадку суд зауважує, що між третьою особою 1 та позивачем, а також третіми особами 1 та 3 було укладено окремі договори, за умовами яких банк зобовязався здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків клієнтів.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Обовязок з перерахування з рахунку та зарахування на рахунок грошових коштів передбачений договорами №701-2009/Ю від 29.12.2009р. та №509-2009/Ю від 29.07.2009р., тобто, у даному випадку проведення Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Євробанк» операцій з перерахування грошових коштів з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» та зарахування цих коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» здійснювалось саме в межах виконання банком своїх обовязків за вказаними вище договорами на обслуговування рахунків, та ніяким чином не вказує на вчинення Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Євробанк» правочинів, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Крім того, суд також вважає за необхідне зауважити, що за вказаними вище правочинами фактично здійснювалось виконання договору №2005/16Ф від 20.05.2016р. поворотної фінансової допомоги, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008», а саме розпорядження третьою особою 3 своїми власними грошовими коштами, що ніяким чином не може вказувати на нікчемність правочинів з підстави, яку наведено у п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Одночасно, зазначення в наказі про нікчемність правочину погашення заборгованості по кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008», здійснений банком 16.06.2016р. за договором кредитної лінії №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. в частині перерахування грошових коштів в сумі 3 458 000 грн. суд також вважає безпідставним, оскільки матеріалами справи підтверджується, що на момент проведення погашення заборгованості грошові кошти у вказаному вище розмірі обліковувались на рахунку позивача, а отже, останній мав право здійснювати розпорядження власними коштами, в тому числі, шляхом їх направлення в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Отже, з огляду на наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що наказ №177/1-ОД від 22.07.2016р. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів Коноця Вадима Валерійовича «Щодо заходів, повязаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями» в частині зазначення про нікчемність правочинів є необґрунтованим та таким, що не відповідає ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що свідчить про відсутність підстав для застосування наслідків нікчемності правочину.

До того ж, слід зазначити що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У ст.11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Одночасно, у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» визначено, що зобовязання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобовязань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-5/14825-2012.

Отже, виходячи з наведеного вище, приймаючи до уваги позицію Конституційного суду України, враховуючи висновки суду щодо відсутності підстав вважати нікчемними правочин з переказу грошових коштів в якості надання безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р., в сумі 111 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008»); правочин з переказу коштів в якості надання безвідсоткової фінансової допомоги згідно з договором №2005/16Ф від 20.05.2016р., здійснений банком 10.06.2016р., в сумі 3 347 000 грн. (переказ з рахунку №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Греїн-Експорт» на рахунок №01 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008»); правочин щодо погашення заборгованості по кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008», здій синений банком 16.06.2016р. за договором кредитної лінії №ЮЛ-04/2014-КЛ від 24.01.2014р. в частині перерахування грошових коштів в сумі 3 458 000 грн., суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича про визнання недійсним наказу №177/1-ОД від 22.07.2016р. «Щодо заходів, повязаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями».

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відшкодовує судовий збір стороні на користь якої відбулося рішення, за рахунок другої сторони .

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено пільги від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Норми цієї статті не надають пільг щодо сплати судового збору тимчасовим адміністраціям з ліквідації банків.

Отже, з огляду на висновки суду щодо задоволення позовних вимог суд дійшов висновку, що судовий збір підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008». Аналогічну правову позицію щодо розподілення судових витрат у справах за позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку підтримано Вищим господарським судом України у постанові від 15.11.2016р. по справі №910/9192/16.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги повністю.

2. Визнати недійсним наказ №177/1-ОД від 22.07.2016р. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича «Щодо заходів, повязаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями».

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Євробанк» (01032, м.Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд.35, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» (67840, Одеська область, Овідіопольський район, село Молодіжне, вул.Залізнична, буд.3, ) судовий збір в сумі 1378 (тисяча триста сімдесят вісім) грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.12.2016.

Суддя Т.М. Ващенко