ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р.Справа № 916/2222/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфереції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення господарського суду Одеської області від 17.10.2016

по справі № 916/2222/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

до Іноземного підприємства «АІС АВТО-ЮГ»

про стягнення

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 14.12.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Іноземного підприємства «АІС АВТО-ЮГ» (далі Підприємство, відповідач) про стягнення суми заборгованості у розмірі 114 139,36 грн., яка складається з викрадених грошових коштів 90 970,00 грн., залишкової вартості ПТКС 23 169,36 грн., а також Банк просив стягнути сплачений судовий збір (з врахуванням уточненої позовної заяви від 21.09.2016).

Позов обґрунтований тим, що невстановлені особи, проникли на територію відповідача та викрали кошти, які знаходились у сейфі ПТКС «ТИКОН S-700» Т8212834. Позивачем на адресу відповідача був надісланий лист-вимога, щодо сплати Підприємством суми збитків завданих внаслідок викрадення коштів та пошкодження банківського обладнання, проте відповідач відмовляється сплачувати зазначені в листі кошти.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.10.2016 в задоволені позову Банку відмовлено, у звязку з тим, що позивач не надав суду належних доказів, підтверджуючих заявлений розмір позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду першої інстанції, Банк звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Банк вважає, що оскаржене рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

08.12.2016 до апеляційного суду від Підприємства надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, яке було задоволено, про що зазначено в ухвалі Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2016.

13.12.2016 до Одеського апеляційного господарського суду від Підприємства надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє вважає, що на момент винесення рішення судом першої інстанції в матеріалах справи були відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували протиправну поведінку працівників відповідача, встановлювали їх вину або підтверджували причинно-наслідковий звязок між протиправною поведінкою та отриманими позивачем збитками, що виключає цивільно-правову відповідальність, а відтак виключає й наслідки такої відповідальності-відшкодування збитків, а саме вартості викрадених грошових коштів в розмірі 90 970,00 грн., а також залишкової вартості ПТКС в розмірі 23 169, 36 грн.

В судовому засіданні 14.12.2016 представник позивача надав пояснення, якими підтримав доводи апеляційної скарги та просила задовольнити останню.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.12.2016 надав пояснення, в яких просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом, 31.01.2013 з боку клієнта Банку, а саме Іноземного Підприємства «АІС АВТО-ЮГ» в особі директора, підписано заявку на комплексне обслуговування та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, зобов'язавши їх виконувати, а також регулярно ознайомитися з їх змінами на сайті Банку www.pb.ua. При особистому підписанні заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, клієнт Банку виразив свою згоду з Умовами та Правилами і погодившись з тим, що дана заява складає Договір комплексного банківського обслуговування та відносини між сторонами можуть регулюватися як основним договором так і додатковими угодами до нього.

До основного Договору 31.01.2013 було укладено Додаткові угоди №1 та №2, якими сторони узгодили порядок розміщення програмно-технічного комплексу самообслуговування (далі ПТКС) та зобов'язання котрі виникають у сторін за фактом розміщення ПТКС (а.с. 11-13).

Відповідно до додаткової угоди №1 до договору про прийом платежів від 31.01.2013 п.1 передбачено, що сторонами погоджено доповнення Договору новими умовами, у зв'язку з чим: п.1.2. Розділ ОБОВЯЗКИ КЛІЄНТА доповнено пунктами щодо забезпечення збереження ПТКС.

Відповідно до додаткової угод №2 п.1.2. Розділ ОБОВЯЗКИ КЛІЄНТА доповнено пунктами щодо зобов'язання відшкодування вартості ремонту обладнання Позивача.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 31.01.2016 сторони доповнили договір новими умовами, а саме: розділ 1.2 обовязки клієнта доповнити пунктами в редакції «п. при втраті або викраденні ПТКС, наданим Банком, протягом 3 робочих для Банку днів сповістити Банк про втрату банківського обладнання і відшкодувати вартість Банківського обладнання в розмірі 200 000,00 грн. в строк не пізніше 20 робочих для Банку днів з моменту виставлення рахунку банком» та «п. при пошкодженні ПТКС, наданим ПТКС, наданим Банком, протягом 3 робочих для Банку днів сповістити банк про пошкодження банківського обладнання і відшкодувати вартість ремонту Банківського обладнання, згідно наданій банком калькуляції ремонту в строк не пізніше 20 робочих для Банка днів з моменту виставлення рахунка Банком.».

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Господарським судом встановлено, що 13.05.2016 приблизно о 04-00 год. невстановлені особи, проникли на територію Підприємства, де під погрозами ножа зв'язали охоронця і з використанням болгарки відкрили сейфову частину ПТКС «ТИКОН S-700» Т8212834 та викрали кошти, які в ньому знаходились. Даний факт представник позивача підтверджує копією витягу з кримінального провадження №0002406. (а.с.16)

Відповідно до акту складеним Банком, сума коштів, які були викрадені, становить 90 970,00 грн.

Згідно довідки Банку вартість терміналу самообслуговування з врахування нарахованого зносу на 13.05.2016 становить 23 169,36 грн.

25.05.2016 на адресу відповідача був надісланий лист-вимога, щодо сплати останнім суми збитків завданих внаслідок викрадення коштів та пошкодження банківського обладнання.

30.05.2016 відповідач на адресу позивача, надіслав лист-відповідь де зазначив, що свої обовязки по збереженню обладнання виконував належним чином та відмовляється сплачувати зазначені в листі кошти.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України та положень статті 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 статті 22 Кодексу).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною, матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 ГК України).

З аналізу вищевказаних норм законодавства вбачаться, що обєктивною стороною правопорушення є наявність збитків в майновій сфері кредитора, протиправна поведінка, яка втілилась в невиконанні або неналежному виконанні боржником зобовязання, причинний звязок між протиправною поведінкою боржника та збитками. Відсутність хоч би одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним зобовязань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у сумі залишкової вартості банкомату, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих факт неможливості відновлення банкомату. Крім цього, відповідно до додаткової угоди № 2 від 31.01.2013, сторони узгодили, що відповідач в разі пошкодження ПТКС, відшкодовує Банку вартість ремонту Банківського обладнання, однак доказів проведення ремонту ПТКС та його вартості, позивачем до суду не надано.

Судом першої інстанції вірно прийшов висновку, щодо грошових коштів які знаходились у ПТКС, а саме, що у позивача взагалі відсутні правові підстави для стягнення так як, ані в договорі, ані в додаткових угодах взагалі не передбачена відповідальність Підприємства щодо зберігання грошових коштів.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення місцевого суду та допущення ним порушень норм матеріального та процесуального права, крім вищезазначених та визнаних апеляційною інстанцією необґрунтованими та безпідставними, скаржник не навів.

Перевіряючи, згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 17.10.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_3