ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.12.2016 Справа № 920/560/16

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства «Азимут», с. Грузьке, Конотопського району,

Сумської області

до відповідача:Біловодської сільської ради, с. Біловоди, Сумський район, Сумська

область

про стягнення 20194 грн. 31 коп.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 09.06.2016 № 09-06/16);

від відповідача:ОСОБА_2 (довіреність б/н від 28.05.2015);

при секретарі судового засідання Завалій Г.В.

Суть спору: Позивач у позовній заяві від 25.05.2016 № 25/5 просить суд стягнути з відповідача на свою користь за договором підряду від 10.07.2014 № 10/07 заборгованість в сумі 30 760 грн. 90 коп., 1780 грн. 84 коп. інфляційних втрат, 399 грн. 47 коп. 3% річних, а також судовий збір.

14.06.2016 відповідачем надано суду відзив на позовну заяву від 14.06.2016 № 14/06, в якому останній зазначає, що роботи, які передбачені проектною та локальною документацією позивачем невиконані, тому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

04.07.2016 відповідачем подано заяву від 04.07.2016 № 04/07 про колегіальний розгляд.

В судовому засіданні 13.12.2016 представник відповідача від поданої заяви про колегіальний розгляд справи відмовився.

04.07.2016 відповідачем було подане клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 11.07.2016 господарський суд задовольнив клопотання відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи та призначив по даній справі судову будівельно-технічну експертизу, яку доручив провести експерту Сумського відділення Харківського НДІСЕ ім. Бокаріуса (40000, м. Суми, вул. Кірова, 27), на вирішення якого поставив наступні питання:

1. «Чи були позивачем виконані роботи, перелічені в ОСОБА_1 № 3 за 01.08.2015-31.08.2015 (форма №КБ-2в), не передбачені кошторисами: Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 (на опалення); Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-2 (на тепло механіка), Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-3 (на опалення), Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-4 (на електроосвітлення), Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-5 (на приміщення бібліотеки), та проектною документацією № 07-03, яка розроблена Комунальною установою «Управління розвитку інфраструктури та архітектурного планування Сумського району» по обєкту: «Реконструкція системи теплопостачання із заміною котла будівлі будинку культури, з приміщенням бібліотеки в с. Біловоди Сумського району Сумської області» та договору підряду №10/07 від 10.07.2014?

2. Які роботи, перелічені в ОСОБА_1 № 3 за 01.08.2015-31.08.2015 (форма №КБ-2в) і на яку суму виконані в межах кошторисів: Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 (на опалення); Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-2 (на тепло механіка), Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-3 (на опалення), Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-4 (на електроосвітлення), Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-5 (на приміщення бібліотеки), і які понад зазначені кошториси?

Вищезазначеною ухвалою, суд зупинив провадження у даній справі.

16.11.2016 Сумським відділенням Харківського НДІСЕ ім. Бокаріуса на адресу суду було надіслано Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 623 від 11.11.2016 та матеріали, що надавалися для проведення експертизи.

21.11.2016 ухвалою суду поновлено провадження у справі.

13.12.2016 позивачем подано суду заяву від 12.12.2016 № 12/12, в якій позивач зазначив, що при необхідності суд може призначити повторну або додаткову судову експертизу, також зазначив, що позивач не вважає за необхідне звертатись до суду з відповідним клопотанням, окрім цього зазначив, що при розрахунку суми боргу, зокрема 3% річних та інфляційних нарахувань, позивачем береться період з 15.12.2015 по 13.12.2016. Додатково надав розрахунок 3% річних, пені та інфляційних нарахувань виходячи з суми боргу 13339 грн.

13.12.2016 відповідачем подано до суду заяву від 13.12.2016 № 13/12, в якій останній зазначає, що Біловодська сільська рада погоджується з Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 623 від 11.11.2016 в сумі 13339 грн. та готова сплатити на користь позивача зазначену суму.

В судовому засіданні 13.12.2016 представник позивача зауважив, що від погоджується з Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 623 від 11.11.2016 та просить суд стягнути з відповідача борг за виконані роботи по акту № 3 в сумі 13339 грн., а також 3% річних в сумі 399 грн., пені в розмірі 4837 грн. 12 коп. та інфляційних втрат в сумі 1619 грн. 19 коп.

Суд розцінює подану позивачем заяву від 12.12.2016 № 12/12 та зроблену в судовому засіданні заяву як зменшення суми позовних вимог.

Відповідно до приписів пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Враховуючи передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог суд прийняв подану заяву до розгляду.

Таким чином суд розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 13339 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 399 грн., пені в розмірі 4837 грн. 12 коп., інфляційних втрат в сумі 1619 грн. 19 коп., а також судовий збір.

Представники сторін клопотань про відкладення розгляду справи чи клопотань про надання додаткових матеріалів суду не заявляли.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, господарський суд, встановив:

10.07.2014 між Біловодською сільською радою Сумського району Сумської області (замовник, відповідач) та Приватним підприємством «Азимут» (підрядник, позивач) був укладений договір підряду за № 10/07, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати у відповідності до умов договору «Реконструкція системи теплопостачання із заміною котла будівлі будинку культури з приміщенням бібліотеки в селі Біловоди Сумського району Сумської області», а замовник зобов`язується оплатити проведені підрядником роботи, згідно умов договору.

У відповідності до п. 2.1 договору відповідач зобов`язався виконати роботу до 10 жовтня 2014 року.

Розділом 4 договору сторони узгодили, що вартість робіт за даним договором складала 228 338 грн. 13 коп., в тому числі ПДВ 20%.

Згідно з п. 5.1 договору, прийняття робіт замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договір № 10/07 від 10.07.2014 підписаний директором позивача та сільським головою відповідача, скріплений печатками сторін, відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 628 та 639 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України закріплено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було підписано ОСОБА_1 № 1 приймання виконаних будівельних робіт за період з 01.11.2014 по 30.11.2014 на загальну суму 127 222 грн. 43 коп. та ОСОБА_1 № 2 приймання виконаних будівельних робіт за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 на загальну суму 80937 грн. 10 коп.

Факти щодо укладення договору, виконання робіт за актами № 1 та № 2 до договору, також оплати за зазначеними актами були встановлені у рішенні господарського суду Сумської області по справі № 920/1722/15.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини встановлені рішенням суду у господарський, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішився раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обовязковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у звязку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основних елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.09.2015 комісія за участю головного архітектора проекту ДП «Сумиінвестпроект», представника позивача, під головуванням інженера з технічного нагляду за будівництвом провела огляд діючого змонтованої системи теплопостачання будинку культури з приміщенням бібліотеки в с. Біловоди Сумськогго району Сумської області, за результатами якого прийняла рішення, що роботи по теплопостачанню будівлі виконані згідно з проектною документацією, система теплопостачання функціонує відповідно заданого режиму роботи, про що складений відповідний протокол огляду будівельно-монтажних робіт ( а.с. 72, том 1).

Після комісійного огляду реконструйованої системи теплопостачання головою комісії були передані позивачу необхідна технічна документація на обєкт, зокрема: журнал виконаних робіт, акт на скриті роботи, журнал авторського нагляду, кінцевий акт виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2015 комісійно, за участю в тому числі представника позивача та відповідача, були перевірені виконані роботи за договором підряду. За результатами перевірки комісією був підписаний акт передачі обєкту готовності до експлуатації, проведення випробувань роботи системи опалення по обєкту. В зазначеному акті комісією зазначено, що в ході перевірки випробувань роботи системи опалення порушень не виявлено. Сстема теплопостачання функціонує відповідно до заданного режиму роботи та параметрам опалення. У комісії до роботи системи опалення зауважень немає. Акт підписаний всіма членами комісії без зауважень, в тому числі і представником відповідача ( а.с. 10, том 1).

Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, позивач надав відповідачу 14.12.2015 для оплати акт виконаних будівельних робіт № 3 за 01.08.2015-31.08.2015 на суму 30760 грн. 90 коп.

Відповідач проти суми зазначеної у акті № 3 заперечує, посилаючись на те, що згідно проектної документації кошторис є твердим, а тому зміни до нього можуть вноситися лише за погодженням сторін. Про те сторонами в письмовій формі не було внесено змін.

Суд не погоджується з даним твердженням відповідача, оскільки відповідно до «Договірної ціни на будівництво Реконструкція системи теплопостачання із заміною котла будівлі будинку культури з приміщенням бібліотеки в селі Біловоди Сумського району Сумської області» зазначено «вид договірної ціни: динамічна».

Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 623 від 11.11.2016 експертом встановлено, що обсяги робіт, перелічені в акті № 3 за 01.08.2015 31.08.2015 (форма № КБ-2в), які значаться фактично виконаними в межах локальних кошторисів Договірної ціни, і вартість фактично виконаних робіт становить 13339,00 грн.

В судовому засіданні позивач і відповідач прийшли до думки, що висновки зроблені експертом під час проведення судової будівельно-техінчної експертизи не підлягають оскарженню і мають бути покладені судом в основу даного рішення, а тому прийшли до того, що сумою, яка належить до стягнення у дані справі за актом № 3 має бути 13339 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського Кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Кодексу, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предялення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 08/04 від 08.04.2016 з проханням погасити заборгованість за актом № 3 01.08.2015-31.08.2015. Враховуючи 7-ми денний термін для оплати (починаючи з дня отримання претензії 08.04.2015) останнім днем оплати є 15.04.2015.

Проте, в порушення вимог статей 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач не розрахувався за надані послуги, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги в сумі 13339 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань позивач зазначає, що статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Згідно з поданим розрахунком, відповідачеві нараховано 3 % річних в сумі 399 грн. 00 коп., інфляційних нарахувань 1619 грн. 19 коп. за період з 15.12.2015 по 13.12.2016, виходячи з суми заборгованості 13339 грн. 00 коп.

Відповідач контррозрахунку суду не надав.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Під час перевірки правильності нарахування позивачем 3% річних та інфляційних збитків, судом встановлено, що позивачем не вірно визначено дату початку нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки, як раніше встановлено судом, строк оплати заборгованості сплив 15.04.2016, тому початком прострочення оплати є 16.04.2016, а не 15.12.2015. Згідно з розрахунком суду розмір 3% становить 265 грн. 32 коп., інфляційні нарахування 800 грн. 60 коп.

Розрахунок здійснено судом за допомогою інформаційно аналітичного центру «Ліга» ТОВ «Ліга: Закон» 2016.

Враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних передбачене чинним законодавством України, господарський суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 265 грн. 32 коп. 3% річних та 800 грн. 60 коп. інфляційних нарахувань.

В частині стягнення 73 грн. 68 коп. 3% річних та 818 грн. 59 коп. інфляційних нарахувань суд відмовляє за необґрунтованістю.

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення пені позивач зазначає, що пунктом 7.1. договору, зазначено, що за неналежне та несвоєчасне виконання своїх зобовязань сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Відповідно до зазначеного позивачем надано розрахунок пені в сумі 4837 грн. 12 коп. здійснений за період з 15.12.2015 по 13.12.2016 , виходячи з суми заборгованості 13339 грн.

Проте суд не погоджується з позицією позивача щодо наявності правових підстав для нарахування та стягнення у даній справі пені враховуючи зазначене.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Якщо у вчиненному сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певними законодавчими актами. Так, зокрема нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченогго платежу передбачено статтею 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», статтею 36 Закону України «Про телекомунікації», статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України «Про відповідальність за невиконання грошових зобовязань», а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні відносини.

Вищезазначене відповідає правовій позицій Пленуму Вищого господарського суду України, викладеній у Постанові № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Аналіз даний норм чинного законодавства дає суду підстави зробити висновок, що пеня в даній справі є договірною санкцією, тобто порядок та розмір застосування такого виду відповідальності як пеня повинно бути мовлено сторонами у правочині. В разі відсутності положення про застосування до сторони пені, відсутні правові підстави для її стягнення.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за Договором підряду від 10.07.2014 № 10/07 у розмірі 4837 грн. 12 коп., в звязку з чим суд відмовляє у стягненні пені в повному обсязі.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85, Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Біловодської сільської ради Сумського району Сумської області (40000, Сумська область, Сумський район, с. Біловоди, вул. Радянська, 22, код 04391575) на користь Приватного підприємства «Азимут» (41651, Сумська область, Конотопський район, с. Грузьке, вул. Свердлова, 70, код 30446848) 13339 грн. 00 коп. боргу, 3% в сумі 265 грн. 32 коп., інфляційні нарахування 800 грн. 60 коп., 982 грн. 93 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору

3. В частині стягнення 73 грн. 68 коп. 3% річних, 818 грн. 59 коп. інфляційних нарахувань 4837 грн. 12 коп. пені суд відмовляє за необґрунтованістю.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.12.2016.

Суддя ОСОБА_3