РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016Справа №910/5912/16
За позовом Головного управління Держаної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал"

про стягнення 14456758,82 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача Фартушний С.І. (за дов.)

від відповідача Бухарєв С.В. (за дов.)

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 07.12.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" про стягнення 14456758,82 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та ТОВ "Компанія Тітал" укладено договір № 70Г/11-15 від 20.11.2015, згідно якого позивачу мала бути передана пожежна автодрабина на шасі. На виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату у сумі 13617000,00 грн., однак товар відповідачем у визначений договором строк не був поставлений. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по поставці, позивач нарахував йому 3% річних, пеню та звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми попередньої оплати та санкцій.

Ухвалою суду від 04.04.2016 порушено провадження у справі № 910/5912/16, розгляд останньої призначено на 20.04.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 18.04.2016 відповідач подав документи на виконання вимог ухвали суду.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 20.04.2016 відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.04.2016 зупинено провадження у справі №910/5912/16 до набрання рішенням у справі № 910/1996/16 законної сили. Зобов'язано сторони негайно повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі та надати належним чином засвідчені копії процесуальних документів на підтвердження.

26.10.2016 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли докази набрання рішенням у справі № 910/1996/16 законної сили.

Ухвалою суду від 07.11.2016 поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.11.2016.

Через загальний відділ діловодства суду 22.11.2016 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач здійснив перерахунок 3% річних та пені за інший період та просив стягнути з відповідача 13617000,00 грн. основного боргу, 3831399,15 грн. пені, 299947,07 грн. 3% річних.

Через загальний відділ діловодства суду 28.11.2016 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій від зменшував суму вимог на суму основного боргу у розмірі 13617000,00 грн., в зв'язку з передачею йому в натурі авто драбини та просив стягнути 3% річних у розмірі 299947,07 грн. та пені у розмірі 3831399,15 грн. Крім того, позивач просив повернути суму надміру сплаченого судового збору у розмірі 144729,81 грн., в зв'язку зі зменшенням суми позовних вимог.

Через загальний відділ діловодства від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що не поставка товару у строк визначений договором (в редакції визначений рішенням Господарського суду м. Києва від 12.04.2016 № 910/1996/16) мала місце з вини позивача, оскільки він відмовився від прийняття товару до набрання рішенням Господарського суду м. Києва від 12.04.2016 № 910/1996/16 законної сили. Відповідач вжив всіх можливих заходів для здійснення поставки у визначений договором строк. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Суд розглянув заяви позивача подані 22.11.2016 про збільшення позовних вимог та 28.11.2016 про зменшення позовних вимог.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Заява, подана 22.11.2016, за своєю правовою природою являється заявою про збільшення позовних вимог, заява, подана 28.11.2016, за своєю правовою природою являється заявою про зменшення розміру позовних вимог і були подані до прийняття рішення у справі, а тому приймаються судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяв про збільшення та про зменшення позовних вимог.

В судовому засіданні 30.11.2016 оголошено перерву до 07.12.2016.

Через загальний відділ діловодства суду 07.12.2016 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він повторно зазначив, що поставка товару відбулась з простроченням з вини позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

20.11.2015 року між Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" (учасник) укладено договір № 70Г/11-15.

Відповідно до п.1.1, 1.2, 1.3 договору, учасник зобов'язується передати Товар, який є предметом цього Договору, у власність замовника, а замовник - прийняти та оплатити його. Предметом Договору є наступний Товар - Пожежна автодрабина АД-30 на шасі Ford Cargo 1826 (4x2) (далі - Товар) в кількості згідно до специфікації (Додаток №1), що є невід'ємною частиною Договору, а також технічні паспорти та документи, що стосуються цього Товару. Найменування Товару: код згідно Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, код 29.10.5 - Автомобілі спеціальної призначеності (Пожежна автодрабина). Кількість Товару: 1 (одна) одиниця.

Згідно п. 2.1, 2.2 договору учасник повинен поставити замовнику твоар, який відповідає вимогам технічного завдання замовника, вимогам діючого ДСТУ, іншим чинним стандартам ьа технічним умовам на відповідний вид товару. Якість товару повинна бути підтверджена документами згідно вимог діючого законодавства України. Товар, який не відповідає вимогам, зазначеним у п. 2.1 цього договору, вважається непоставленим.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2 ціна цього Договору становить 13617000,00 грн., у тому числі ПДВ - 2269500,00 грн. Ціна на Товар встановлюються в національній валюті - гривня.

Як встановлено пунктом 4.1 договору, замовник, керуючись вимогами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 №117 здійснює попередню оплату учаснику у розмірі 100% від загальної суми договору, що становить 13617000,00, у тому числі ПДВ - 2269500,00 грн. на підставі рахунку-фактури шляхом перерахування безготівкових грошових розрахунковий рахунок Учасника.

Позивач здійснив суму попередньої оплати товару у повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення № 26 від 07.12.2015 на суму 13617000,00 грн.

За приписами п.п. 5.2, 5.4 договору строк поставки Товару: Товар в повному обсязі повинен бути поставлений замовнику в термін не пізніше 25 грудня 2015 року. Учасник надає Замовнику на Товар всю необхідну технічну документацію(керівництво з експлуатації, формуляр, сервісну книжку на шасі автомобіля, паспорта на обладнання, що входить в комплектацію, українською мовою), сертифікат відповідності технічним вимогам стосовно викидів забруднюючих речовин і шуму шасі автомобіля, необхідні документи для реєстрації в органах ДАІ (акт приймання передачі транспортного засобу (додаток №6 до правил реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок) довідка-рахунок, сертифікат відповідності (свідоцтво про визнання), свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо безпеки дорожнього руху, транзитні номерні знаки, довідка-рахунок, митна декларація) тощо.

У відповідності до п. 8.3.1 договору учасник зобов'язаний забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом 2 цього договору, у строки, встановлені розділом 5 цього договору, та зазначеного п. 1.1 договору.

Згідно п. 12.1 даний договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами і до 31 грудня 2015 року, або до повного виконання сторонами своїх зобов'язань відповідно до договору.

Пунктом 13.1 договору передбачено, що закінчення терміну дії договору не звільняє учасника та замовника від відповідальності за його порушення та від виконання у повному обсязі порушених договірних зобов'язань.

Відповідно до підписаної та скріпленої печатками специфікації на товар сума пожежної автодрабини АД-30 на шасі Ford Cargo 1826 (4x2) складає 13 617 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 2269500,00 грн.

Згідно п. 6.4, 6.5 договору замовник зобов'язаний прийняти товар не пізніше ніж в триденний термін після узгодження замовником та учасником дати поставки, або надати вмотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі. Підтвердженням передачі товару замовнику вважається підписання замовником та учасником акту прийому-передачі з повним переліком комплектації товару.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.04.2016 № 910/1996/16, яке набрало законної сили Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" до Головного управління Державної служби України надзвичайних ситуацій у м. Києві про внесення змін до договору вирішено: позов задовольнити повністю; внести зміни до договору № 70Г/11-15 від 20 листопада 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія ТІТАЛ" (01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд.71, кв., 37А, ЄДРЮОФОП 24571799) та Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд.13, ЄДРЮОФОП 38620155):

Пункт 2.3. Договору викласти в новій редакції:

" 2.3. Товар, у тому числі усі вузли, деталі та обладнання Товару, мають бути 2015 або 2016 року виготовлення та супроводжуватися необхідними для даного виду Товару паспортами та сертифікатами якості відповідно до системи сертифікації якості УкрСЕПРО."

Пункт 5.2. договору викласти в новій редакції:

" 5.2. Строк поставки Товару: Товар в повному обсязі повинен бути поставлений Замовнику не пізніше 6 (шести) місяців з моменту здійснення попередньої оплати, тобто не пізніше 07 червня 2016 року."

Пункт 6.2. договору викласти в новій редакції:

" 6.2. При виявленні Замовником під час прийняття Товару невідповідності Товару вимогам, встановленими п. 2.1., 2.3. та 5.4. цього Договору, Учасник за свій рахунок в термін до 10 календарних днів, але не пізніше 07 червня 2016 року, зобов'язаний здійснити поставку Товару належної якості та комплектності."

Підпункт 8.3.2. пункту 8.3. договору викласти в новій редакції:

" 8.3.2. Повернути Замовнику в повному обсязі сплачений ним аванс до 10.06.2016 року в разі непоставки Товару у встановлені Договором терміни."

Пункт 12.1. договору викласти в новій редакції:

" 12.1. Даний Договір діє до 10 червня 2016 року або до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань відповідно до Договору."

Відповідно до ст.ст.129, 129-1 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Рішенням суду 2016 по справі № 910/1996/16, встановлено: 20 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" та Головним управлінням Державної служби України надзвичайних ситуацій у м. Києві було укладено договір поставки №70Г/11-15, відповідно до розділу 1 якого на умовах Договору учасник зобов'язується передати Товар, який є предметом цього Договору, у власність замовника, а Замовник - прийняти та оплатити його. Предметом Договору є наступний Товар - Пожежна автодрабина АД-30 на шасі Ford Cargo 1826 (4x2) в кількості згідно до специфікації (Додаток №1), що є невід'ємною частиною Договору, а також технічні паспорти та документи, що стосуються цього Товару. Найменування Товару: код згідно Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, код 29.10.5 - Автомобілі спеціальної призначеності (Пожежна автодрабина). Кількість Товару: 1 (одна) одиниця.

Відповідно до підписаної та скріпленої печатками специфікації на товар сума пожежної автодрабини АД-30 на шасі Ford Cargo 1826 (4x2) складає 13617000,00 грн. в т.ч. ПДВ 2 269 500,00 грн.

22.10.2015 року була акцептована пропозиція позивача про поставку замовнику однієї пожежної автодрабини.

Листом позивача від 08.09.2015 року №206 відповідачу було повідомлено про те, що необхідна автодрабина і високотехнологічні компоненти її обладнання в Україні не виробляються, а за кордоном випускаються лише в деяких країнах, технологічний цикл і термін виготовлення пожежних автомобілів для підіймання на висоту від 6 до 10 місяців, проте на конкурсних торгах реальний термін враховано відповідачем не було, а кінцевою датою поставки відповідач визначив 25.12.2015 року.

Листом Торгово-промислової палати України № 686/08.2-7.3 від 29.01.2016 року підтверджується, що на території України автомобілі спеціальної призначеності - автодрабини пожежні дійсно не виготовляються.

На підставі укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" та компанією Itu Rebella контрактом № 151209 від 09.12.2015 року, заяви компанії Karba Automotive and Machinery Ltd (Туреччина) та її офіційного європейського дилера компанія Itu Rebella про можливість виконання замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Тітал" до кінця 2015 року за умови зарахування передоплати протягом вересня-жовтня 2015 року. Головне управління Державної служби України надзвичайних ситуацій у м. Києві здійснило попередню оплату на користь позивача в розмірі 13 617 000, грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 07.12.2015 року № 26 за пожежну автодрабину. Однак, позивачем отримано лист від 28.10.2015 року компанії Karba Automotive and Machinery Ltd (копія якого наявна в матеріалах справи), яким його повідомили, що через проведення контртерористичних операцій в Туреччині внаслідок діяльності Ігіл виникли труднощі при логістичних операціях, пов'язаних з виготовленням пожежних автодрабин, а тому відповідна компанія не має змогу здійснити поставку товару протягом грудня 2015 року та зазначено, що строк виготовлення продукту складає 5 місяців з моменту попередньої оплати товару.

Судом встановлено, що відповідачу стало відомо про виникнення непередбачених обставин, які унеможливили виконання встановленого замовником строку поставки, шляхом отримання листів від позивача вих. № 277 від 04.11.2015 року та вих. № 278 від 04.11.2015 року.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 21.01.2016 року № 410/05.0-19 позивачем 25 грудня 2015 року було отримано повідомлення Промислової палати Анкари вих. №05/ про затримку виробництва двох замовлених пожежних автомобілів, у зв'язку із виникненням ускладнень з постачанням сировинних матеріалів через зростання валютного курсу, що пов'язано з економічними коливаннями у країні виробника, через що відбулася затримка виробництва і відвантаження та лист-декларацію компанії Karba Automotive and Machinery Ltd про подовження строків поставки через ускладнення умов доставки у зв'язку із складною політичною ситуацією та військовими діями у сусідніх із Туреччиною державою (Сірія та Ірак), а також загрозою терористичних актів у самій Туреччині.

Судом встановлено, що терористичні акти в Туреччині (як негативний фактор), а з іншого боку - нова редакція Постанови КМУ № 117 (зняття обмежень на строки поставки до кінця бюджетного року) призвели до істотної зміни обставин, які існували на час проведення торгів та узгодження умов Договору від 20.11.2015 року, укладеного позивачем і відповідачем.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже рішенням суду було визначено нові граничні строки поставки - не пізніше 07.06.2016, а в разі не поставки товару до 10.06.2016 передбачено повернення попередньої оплати.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2016 № 910/1996/16 набрало законної сили Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016.

У рішенні суду відсутні застереження щодо дня набрання чинності змінами у договір, отже договір № 70Г/11-15 від 20 листопада 2015 вважається зміненим з 19.09.2016.

Однак, не зважаючи на те, що зміни договору набрали чинності з 19.09.2016, строк поставки був встановлений рішенням суду не пізніше 07.06.2016, отже до вказаної дати відповідач не вважався таким, що прострочив зобов'язання з поставки товару.

03.06.2016 відповідач направив позивачу лист № 174, в якому повідомив, що пожежна авто драбина пройшла необхідні випробування та просив погодити дату приймання-передачі товар та направити своїх представників для приймання товару (отримано 06.06.2016 вх. № 3737).

07.06.2016 відповідач направив позивачу листа № 178, в якому повідомив, що авто драбина прибула на територію загону технічної служби ГУ ДСНС України у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. І. Кудрі, 11 та повторно просив організувати приймання авто драбини у встановлений позивачем час (докази направлення в матеріалах справи).

09.06.2016 відповідач направив позивачу лист № 190, в якому повідомив про усунення недоліків додаткового обладнання авто драбини та просив повторно організувати приймання товару, відповідно до умов договору.

До матеріалів справи надано лист позивача від 08.06.2016 № 65/4/4804, в якому зазначено, що Головне управління ДСНС України у м. Києві розглянуло лист позивача від 03.06.2016 №174, щодо узгодження дати поставки автодрабини, та повідомила наступне: відповідно до п. 5.2. договору від 20.11.2015 №70Г/11-15 пожежна авто драбина АД-30 на шасі Ford Cargo 1826 (4x2) повинна бути поставлена Головному управлінню в термін не пізніше « 25» грудня 2015 року. Позивачем не було дотримано умов виконання договору в частині постачання товару, у результаті чого до нього було направлено претензійний лист від 28.12.2015 №65/4/10364 з вимогою поставити товар та сплатити штрафні санкції за невиконання умов договору, який був проігноруваний. У зв'язку з чим Головне управління звернулося з позовною заявою до Господарського суду м. Києва (справа № 910/5912/16) про стягнення грошових коштів за невиконання умов договору. На сьогоднішній день автодрабина так і непоставлена. Що стосується посилання на рішення Господарського суду міста Києва від 12,04.2016 по справі №910/1996/16 то воно на даний час не набуло законної сили у зв'язку з його оскарженням. Враховуючи вищевикладене можлива дата прийняття авто драбини, буде визначена лише після відповідного рішення суду.

Автодрабина була передана позивачу 07.10.2016. На підтвердження факту поставки товару позивач надав до матеріалів справи копію видаткової накладної № 31 від 07.10.2016 на суму 13617000,00 грн. товар - пожежна автодрабина АД-30 на шасі Ford Cargo 1826 (4x2). Також до матеріалів справи долучено копію акту прийому-передачі від 07.10.2016 на підтвердження факту передачі пожежної автодрабини АД-30 на шасі Ford Cargo 1826 (4x2). Вказані документи підписані та скріплені печатками обох контрагентів.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки товар за договором був поставлений, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3831399,15 грн. та 3% річних у розмірі 299947,07 грн.

Відповідно до умов договору, а саме пункту 9.2. у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором, учасник сплачує замовнику штрафні санкції (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення товару, відповідно до умов п.5.2. договору, а в разі попередньої оплати учасник, крім сплачених штрафних санкцій, повертає замовнику кошти з урахуванням індексу інфляції. Пунктом 9.5. договору визначено, що за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань протягом дії цього договору винна сторона сплачує штраф у розмірі подвійної ставки НБУ.

Пунктом 8.3.2. договору визначено, що учасник зобов'язаний повернути Замовнику в повному обсязі сплачений ним аванс до 29.12.2015 в разі не поставки товару у встановлені терміни (25.12.2015).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Судом встановлено, що відповідач не передав товар (драбину) у визначений договором строк, ні в первинній редакції - до 25.12.2015, ні в редакції, визначеній рішенням суду - 07.06.2016.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

На момент звернення відповідача до позивача з пропозицією про прийняття товару в червні 2016 року, редакція договору № 70Г/11-15 від 20.11.2015, викладена рішенням суду не набрала законної сили, а тому пропозиція відповідача не була пропозицією прийняття належного виконання, оскільки умовами договору в первісній редакції дата поставки 25.12.2015.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Рішенням суду від 12.04.2016 № 910/1996/16 встановлено, що відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, було стороною доведено в повному обсязі.

Суд вважає, що відповідач довів відсутність своєї вини у простроченні передачі товару за договором, оскільки поставити товар у строк до 25.12.2015 він не міг, зазначені обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2016 по справі № 910/1996/16.

У строк по 07.06.2016 (дата поставки визначена судовим рішенням) товар також був не поставлений, за відсутності вини відповідача, оскільки позивач не погодив строк поставки товару, не направив представників для прийняття товару, та відмовлявся від прийняття товару оскільки вважав, що правові підстави для прийняття товару 07.06.2016 відсутні, враховуючи, що рішення по справі №910/1996/16 було оскаржено до апеляційного господарського суду та не набуло законної сили, тобто 07.06.2016 ще діяв строк поставки дробини до 25.12.2015 визначений умовами договору в первісній редакції.

Відповідно до ст. 187 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Як встановлено судом, рішення Господарського суду м. Києва від 12.04.2016 № 910/1996/16 набрало законної сили 19.09.2016. Тобто Договір №70Г/11-15 (яким змінений строк поставки на 07.06.2016) вважається зміненим та обов'язковим для сторін з 19.09.2016 року.

Позивач нарахував пеню та три відсотки річних за період з 26.12.2015 по 18.09.2016 року.

Щодо нарахування пені слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 9.2 договору поставки у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за цим договором. Учасник сплачує замовнику штрафні санкції (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення поставки товару відповідно до умов п. 5.2 цього договору.

Тобто пеня нараховується в зв'язку з не поставкою чи простроченням поставки товару, та є наслідком порушення умов зобов'язання. Слід зауважити, що своїми діями (звернення до суду з позовом) позивач виявив свій намір відмовитись від отримання товару, оскільки вимагав повернути суму попередньої оплати, скориставшись правом, передбаченим п. 8.3.2 договору (повернення авансу до 29.12.2015). Станом на дату вирішення спору п.8.3.2. викладений в редакції щодо обов'язку повернення авансу до 10.06.2016 в разі не поставки товару до 07.06.2016. Таким чином нарахування пені до 10.06.2016 є неправомірним. Нарахування пені після 10.06.2016 є неправомірним з огляду відсутності факту невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідачем: обов'язок щодо виконання зобов'язання є обов'язковим для сторін з 19.09.2016, а пеня нарахована до 18.09.2016; строк поставки визначений 07.06.2016, у той же час позивач відмовився отримувати товар, оскільки у нього не виник обов'язок прийняття драбини 07.06.2016.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 5.2 Постанови Пленуму № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Оскільки, позивач нарахував 3% річних на суму сплаченої попередньої оплати, обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням процентів річних не виник, підстави для стягнення 3% річних відсутні.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.12.2016

Суддя І.В.Усатенко