РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016Справа №910/20867/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О."
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
провідшкодування вартості переданого в суборенду майна 7448,00 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явились
від відповідача не з'явились

У судовому засіданні 07.12.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування вартості переданого в суборенду майна 7448,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що всупереч умовам укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." (надалі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі- відповідач) договору суборенди майна № 18938-12183 від 23.05.2015 відповідач змінив місце розташування орендованого майна без попереднього узгодження з позивачем та не повернув його на вимогу останнього, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість переданого в суборенду майна у розмірі 5448,00 грн. та штраф у розмірі 2 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2016 порушено провадження у справі № 910/20867/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 07.12.2016.

У судове засідання, призначене на 07.12.2016, представники сторін не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляли, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

23 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." (надалі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі- відповідач) укладено договір суборенди майна № 18938-12183 (надалі - договір), за змістом п. 1.1 якого орендар передає суборендареві у строкове платне користування (оперативну суборенду), а суборендар приймає торгово-рекламне обладнання (майно), та зобов'язується сплачувати орендарю орендну плату.

Згідно з п. 1.2 договору перелік, модель, заводський номер (за наявності), рік виробництва майна, місцезнаходження, вартість та кількість майна зазначаються в наступній таблиці: торговий павільйон 3,5*2,8 м. ПВХ «без лого» /АТІЛЛА/; вартістю 4 540,00 грн. без ПДВ; місцезнаходження майна: АДРЕСА_1

Пунктом 1.3 договору визначено, що суборендар повідомлений, що право власності на майно належить ПАТ "Оболонь". У випадку припинення дії договору оренди майна, укладеного між власником та орендарем, суборендар зобов'язується повернути майно власнику протягом 10 робочих днів з дати направлення власником суборендар такої вимоги або, за умови наявності відповідної вимоги від власника, суборендар зобов'язується переукласти аналогічний договір суборенди з іншим орендарем майна.

Факт передачі майна в суборенду підтверджується актом прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін, погоджується уповноваженою особою власника та скріплюється печатками сторін і власника. Акт прийому-передачі майна в суборенду є невід'ємною частиною цього договору. Обов'язок підготовки акту прийому-передачі майна в суборенду лежить на орендарі (п.2.2 договору).

23.05.2015 на виконання умов договору позивач передав відповідачу у строкове платне користування торговий павільйон, інвентарний номер 1069061, рік виробництва 02.07.2014, загальною вартістю 4 540,00 грн. без ПДВ, що підтверджується підписаним між сторонами Актом прийому-передачі майна № 18938-12183.

За змістом п. 2.7 договору представники орендаря та власника мають право здійснювати необмежений контроль за використанням суборендарем майна як шляхом безпосередньої перевірки порядку експлуатації суборендарем майна і проведення інвентаризації, так і шляхом направлення суборендарю відповідних запитів з вимогою про надання інформації і документів, підтверджуючих поточний стан майна та порядок його використання.

27.09.2016 комісія по контролю за цільовим використанням переданого в суборенду майна орендаря провела перевірку наявності, технічного стану та цільового використання орендованого майна Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та встановила, що майно, передане в суборенду за узгодженим місцем розташування відсутнє, про що складено відповідний акт.

Претензією № 14 від 27.09.2016 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про розірвання договору в односторонньому порядку та просив відповідача повернути орендоване майно або відшкодувати його вартість в розмірі 5 448,00 грн. з ПДВ.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, орендоване майно не повернув.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що договір, укладений між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Матеріалами справи (актом приймання-передачі в суборенду від 23.05.2015) підтверджується факт передачі обладнання в суборенду ФОП ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Пунктом 7.2 договору визначено, що даний договір укладається терміном на 1 календарний рік, якщо інше не випливатиме з тексту цього договору або чинного законодавства України.

За змістом п. 7.3 договору якщо суборендар продовжує користуватися майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 календарних днів до закінчення терміну дії договору, то строк даного договору продовжується ще на один календарний рік.

Як вбачається із матеріалів справи, дія договору продовжувалась на той самий термін і на тих самих умовах ще на один календарний рік, тобто до 23.05.2017.

Пунктом 1.2 договору сторонами було погоджено місце розташування орендованого майна - АДРЕСА_1.

Згідно з п. 5.1.8 договору суборендар зобов'язується не змінювати місцезнаходження майна, яке вказане в п. 1.2 даного договору (або специфікації) без письмового погодження такого переміщення з орендарем та власником.

27.09.2016 за результатами перевірки цільового використання орендованого майна було складено відповідний акт та встановлено відсутність майна, переданого відповідачу в суборенду, в узгодженому місці розташування.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до орендаря та/або власника для погодження нової адреси місця розташування орендованого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 7.5.1 договору визначено, що орендар або власник мають право достроково розірвати цей договір шляхом письмового повідомлення суборендаря за 10 календарних днів до дати розірвання, в разі, якщо суборендар використовує майно в порушення умов договору та/або цільового призначення майна.

З урахуванням приписів ст. 651 Цивільного кодексу України, п. 7.5.1 договору та факту порушення відповідачем умов договору в частині неузгодженої з позивачем зміни місця розташування майна, орендар правомірно відмовився від договору шляхом направлення на адресу відповідача претензії № 14 від 27.09.2016.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, договір припинив свою дію шляхом його розірвання в односторонньому порядку з ініціативи орендаря протягом 10 календарних днів з моменту направлення на адресу відповідача зазначеної претензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 2.3 договору визначено, що майно повинно бути повернуто суборендарем та прийняте орендарем/власником протягом 10 робочих днів з дати закінчення дії договору (в тому числі дострокового). Суборендар несе ризик випадкової загибелі, пошкодження або втрати майна до моменту його фактичного повернення орендарю або власнику.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріали справи не містять зворотнього акту прийому-передачі (повернення майна, переданого в суборенду за договором), а тому господарський суд приходить до висновку, що на момент звернення до суду з позовною заявою, позивачеві майно не було повернуто.

Згідно з п. 6.2 договору у випадку втрати (повного знищення) суборендарем майна (окрім випадків, що мають підтвердження актами відповідних органів і які виникли внаслідок дії обставин непереборної сили) або неповерненні майна у відповідності з п. 2.3 даного договору, суборендар зобов'язаний відшкодувати орендарю (або за письмовою вимогою - безпосередньо власнику) вартість майна, вказану у п. 1.2 даного договору (або специфікації), із врахуванням ПДВ, якщо інша сума відшкодування не буде додатково узгоджена між сторонами та власником.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене та враховуючи положення п. 6.2 договору, а також факт неповернення ФОП ОСОБА_1 орендованого майна на вимогу орендаря, у відповідача виникло зобов'язання зі сплати на користь позивача вартості такого майна у розмірі 5 448,00 грн.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання за договором по сплаті на користь позивача 5 448,00 грн. вартості переданого в суборенду майна. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача вартості переданого в суборенду майна у розмірі 5 448,00 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2 000,00 грн. за неналежне виконання умов договору.

Судом встановлено, що відповідач свого обов'язку по збереженню майна не виконав, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 6.7 договору передбачено, що у випадку невиконання суборендарем зобов'язань передбачених п.п. 5.1.5, 5.1.17 та 5.1.8 даного договору, суборендар сплачує орендарю або власнику штраф за кожен окремий випадок у розмірі 2 000,00 грн. Належним підтвердженням таких фактів буде акт складений за участю орендаря або власника та суборендаря, а у випадку ухилення суборендаря від підписання акту - одностороннім актом орендаря або власника з відповідною відміткою.

Враховуючи те, що судом встановлено факт неповернення відповідачем орендованого майна, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення штрафу у розмірі 2 000,00 грн. за неповернення та втрату відповідачем орендованого майна, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача вартості втраченого майна у розмірі 5 448,00 грн. та штрафу у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.К.О." (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, будинок 35, ідентифікаційний код 37317990) вартість переданого в суборенду майна у розмірі 5 448 (п'ять тисяч чотириста сорок вісім) грн. 00 коп., штраф у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.12.2016

Суддя Пукшин Л.Г.