ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. Справа № 926/2354/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бонк Т.Б., Кравчук Н.М.,

при секретарі судового засідання Федорів Н.В.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача-1 ОСОБА_3

від відповідача-2 не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», б/н від 01 листопада 2016 року

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 20.10.2016 року (суддя Паскарь А.Д.)

про зупинення провадження

у справі №926/2354/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», м. Хмельницький

до відповідача-1 Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до відповідача-2 Обслуговуючого кооперативу житлово-будівельний кооператив «Проспект», м. Чернівці

про визнання незаконним пункту договору оренди землі, визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування

в с т а н о в и в :

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 20.10.2016 року зупинено провадження у справі №926/2354/16 до закінчення судової будівельно-технічної експертизи.

Місцевий господарський суд в ухвалі зазначає, що для встановлення всіх обставин даної справи потрібні спеціальні знання, у звязку з чим, дійшов висновку про необхідність призначення судової будівельно-технічної експертизи. На час проведення експертизи суд, керуючись ст.79 ГПК України, зупинив провадження у справі.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 20.10.2016 року про зупинення провадження у справі №926/2354/16 та передати справу на розгляд місцевого господарського суду. Зокрема, скаржник зазначає, що суд в оскаржуваній ухвалі не зазначив в чому саме полягає необхідність володіння спеціальними знаннями та неможливість встановлення фактичних обставин справи без висновку експерта. Поряд з тим, апелянт наголошує, що суд не уточнив в ухвалі які саме будівельні роботи проводились позивачем та за якою саме адресою, а також яке відношення мають такі роботи до предмету спору в даній справі. Зважаючи на наведене, вважає, що в місцевого суду не було дійсних підстав для призначення у справі будівельно-технічної експертизи, у звязку з чим і відсутні були підстави для зупинення провадження у справі, що на думку скаржника має наслідком неправомірне затягування розгляду спору та порушує права позивача щодо розумного строку розгляду справи. Також апелянт вказує на те, що місцевим судом в оскаржуваній ухвалі зазначено, що позивач не заперечував проти призначення експертизи, в той час як останній подав до суду письмові заперечення на клопотання відповідачів, а також представник позивача озвучив такі заперечення в судовому засіданні 20.10.2016 року.

Представники позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги, викладені в апеляційній скарзі підтримали, просили задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 20.10.2016 року про зупинення провадження у справі №926/2354/16 та передати справу на розгляд місцевого господарського суду. Поряд з тим, подали суду додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги (б/н від 12.12.2016 року). Зокрема, наголошували, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтованого мотивування необхідності призначення судової експертизи, а судом не встановлено, що саме входить до кола доказування у даній справі та не враховано, що тягар доведення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються заперечення лежить на стороні, яка на них посилається. Крім того, представник скаржника подав заяву про долучення до матеріалів справи постанови Вищого господарського суду України від 09 листопада 2016 року по справі №926/403/16, в якій колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що передбачена п.9.5.2 Договору оренди підстава для припинення договору в односторонньому порядку є незаконною.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 10.12.2016 року). Зокрема, зазначав, що апелянт мав можливість звернутись з апеляційною скаргою в строк, передбачений ГПК України, оскільки останній не позбавлений права на звернення до суду щодо отримання копії такої ухвали, відтак, вважає, що апелянтом пропущено строк на звернення з апеляційною скаргою без поважних на те причин. Крім того, наголошував, що оскаржувана ухвала відповідає всім вимогам п.9 постанови Пленуму ВГС України №4 від 23.03.2012 року та містить всі необхідні відомості.

Представник відповідача-2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення ухвали суду (арк. справи 188).

Оскільки явка представника відповідача-2 не визнавалась обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів даної справи, 12 серпня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до відповідачів: Чернівецької міської ради та Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Проспект» про: 1) визнання незаконним підпункту 9.5.2 пункту 5.2 договору оренди землі за №7800 від 04.05.2012 року, укладеного між Чернівецькою міською радою та ТзОВ «Гіпербуд» в частині обовязку орендаря отримувати письмову згоду у орендодавця на проведення передбаченого договором будівництва будівель і споруд на орендованій земельній ділянці; 2) визнання недійсним та скасування рішення Чернівецької міської ради №317 від 28.07.2016 року («Про припинення договору оренди землі від 04.05.2012 року №7800, укладеного між Чернівецькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» в звязку з порушенням статті 25 Закону України «Про оренду землі», пунктів 1.1, 5.2, 7.4.11 договору та надання в оренду земельної ділянки»).

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 15 серпня 2016 року позовну заяву ТзОВ «Гіпербуд» прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №926/2354/16.

З урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову (б/н від 20 вересня 2016 року), останній просить суд: 1) визнати недійсним та скасувати рішення Чернівецької міської ради №317 від 28.07.2016 року («Про припинення договору оренди землі від 04.05.2012 року №7800, укладеного між Чернівецькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» в звязку з порушенням статті 25 Закону України «Про оренду землі», пунктів 1.1, 5.2, 7.4.11 договору та надання в оренду земельної ділянки»); 2) визнати недійсним договір оренди землі №10233 від 01 вересня 2016 року, укладений між Чернівецькою міською радою та Обслуговуючим кооперативом житлово-будівельним кооперативом «Проспект» на підставі рішення Чернівецької міської ради №317 від 28.07.2016 року.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі звернулись до суду з клопотаннями про призначення будівельно-технічної експертизи з метою встановлення обставини щодо дійсного порушення позивачем вимог містобудівної діяльності та чи дотримано (виконано) позивачем умови договору оренди земельної ділянки заявленим обмеженням та заборонам.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 20.10.2016 року у справі №926/2354/16 призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1) чи відповідають виконані будівельні роботи проектній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН, СНиП, тощо)? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності? 2) чи відповідають виконані будівельні роботи проектній документації в частині площі забудови, графічній частині та договору оренди? 3) до якої групи відповідно до державного класифікатора будівель та споруд відносяться виконані будівельні роботи?

Одночасно, вказаною ухвалою зупинено провадження у справі №926/2354/16 до закінчення судової будівельно-технічної експертизи.

Однак, колегія суддів з таким висновком місцевого господарського суду не погоджується, з огляду на наступне:

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Поряд з тим, вказаною статтею передбачено, що господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках, зокрема, призначення господарським судом судової експертизи. Про зупинення провадження у справі та його поновлення виноситься ухвала. Ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Відтак, Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язкове, передбачене в процесуальному законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (ч.1 ст.79 ГПК України); і факультативне, необов'язкове для господарського суду, яке застосовується на його розсуд, зокрема, у випадку призначення господарським судом судової експертизи (ч.2 ст.79 ГПК України).

Статтею 41 ГПК України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу».

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

У розумінні приписів наведених норм судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання, які ставляться перед експертом, мають бути сформульовані чітко, ясно і таким чином, щоб вони виключали неоднозначне їх розуміння й тлумачення та відповідали тим об'єктам і матеріалам, які направляються на експертизу.

Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Згідно з ч.5 ст.42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Поряд з тим, статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції ухвалою від 20.10.2016 року зупинено провадження у справі, посилаючись на приписи пункту 1 частини другої статті 79 ГПК України та з мотивів необхідності призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Судом встановлено, що предметом позову в даній справі є визнання недійсним та скасування рішення Чернівецької міської ради №317 від 28.07.2016 року («Про припинення договору оренди землі від 04.05.2012 року №7800, укладеного між Чернівецькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» в звязку з порушенням статті 25 Закону України «Про оренду землі», пунктів 1.1, 5.2, 7.4.11 договору та надання в оренду земельної ділянки»), а також визнання недійсним договору оренди землі №10233 від 01 вересня 2016 року, укладеного між Чернівецькою міською радою та Обслуговуючим кооперативом житлово-будівельним кооперативом «Проспект» на підставі рішення Чернівецької міської ради №317 від 28.07.2016 року, при цьому, призначаючи будівельно-технічну експертизу та зупиняючи провадження у справі, місцевий господарський суд не визначив та не обґрунтував чи є зупинення провадження з підстав призначення експертизи невідворотною та необхідною обставиною, яка дійсно потребує для вирішення питань, спеціальних знань, які мають значення для правильного вирішення спору або можуть вплинути на вирішення питання по суті заявлених вимог, а також суд не мотивував підстав, з яких він не може розглянути спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 86 ГПК України ухвала господарського суду має містити мотиви її винесення з посиланням на законодавство.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів не може визнати оскаржувану ухвалу в частині призначення експертизи обґрунтованою та такою, що винесена з дотриманням норм процесуального права.

Разом з тим, необґрунтоване призначення судової експертизи призвело до прийняття судом неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у справі.

Слід зазначити, що зупинення провадження у справі в даному випадку є наслідком призначення судом експертизи, а отже ухвала в частині призначення судової експертизи та в частині зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному зв'язку одна з одною.

Відтак, призначення судової експертизи з одночасним зупиненням, у зв'язку з цим, провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватись як два самостійних акта окремо щодо призначення судової експертизи і щодо зупинення провадження у справі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема у постанові від 20.01.2009 року по справі №24/489.

У зв'язку з зазначеним вище, скасування самої лише ухвали про зупинення провадження у справі не призведе до усунення обставин, що зумовили неможливість здійснення судом процесуальних дій та розгляду справи по суті (подальше проведення експертною установою судової експертизи), зважаючи на те, що однією з основних засад судочинства є законність (п.1 ч.3 ст.129 Конституції України), а завданням суду, який здійснює правосуддя на засадах верховенства права забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали місцевого господарського суду як в частині зупинення провадження у справі, так і в частині призначення судової експертизи.

Крім того, слід зазначити, що статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до п.8 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Одночасно за правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 30.01.2003 року по справі №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина. Наведена позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у рішенні Конституційного Суду України від 11.12.2007 року по справі №11-рп/2007).

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

З огляду на наведене, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, що передбачає можливість перевірки в апеляційному та касаційному порядку судових рішень. Зокрема, у статті 106 ГПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Одночасно, приписи ст.106 ГПК України не містять заборони стосовно апеляційного оскарження ухвал господарського суду. Поряд з тим, стаття 41 ГПК України, якою врегульовано питання призначення і проведення судової експертизи, не містить положень, які б встановлювали заборону на оскарження ухвал про призначення судової експертизи.

Враховуючи наведене, відсутність у ГПК України прямих вказівок на можливість оскарження ухвал, які суттєво впливають на права та обов'язки учасників судового процесу, не може бути підставою для відмови у прийнятті апеляційної чи касаційної скарги, оформленої згідно з вимогами господарського процесуального законодавства, за відсутності прямої заборони в Законі на їх оскарження. Ця відмова розглядається як порушення конституційного права на судовий захист, яке за ст.64 Конституції України не може бути обмежене.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відсутність законодавчого закріплення можливості оскарження ухвали про призначення судової експертизи не є перешкодою для її перегляду в апеляційному порядку.

Беручи до уваги все наведене вище, враховуючи, що суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, не обґрунтував необхідності призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, неможливості розгляду справи по суті за наявними та додатково поданими сторонами доказами, а також не зазначив в ухвалі підстави та мотиви призначення судової експертизи, поставивши перед експертом нечіткі питання, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є такою, що суперечить закону та порушує права особи, яка звернулася з даним позовом.

Частиною 5 ст.106 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 103 ГПК України передбачено право апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, серед іншого, скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до ч.7 ст.106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду Чернівецької області від 20.10.2016 року у справі №926/2354/16 підлягає скасуванню, а справа передачі на розгляд до Господарського суду Чернівецької області.

Щодо доводів відповідача-1 про відсутність підстав для поновлення апелянту строку на подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду подається протягом пяти днів з дня її оголошення місцевим господарським судом.

Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Чернівецької області, скаржник зазначає, що в судовому засіданні 20 жовтня 2016 року оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, а повний текст останньої отримано скаржником лише 28 жовтня 2016 року. Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана ухвала не містить вказівки про дату складання її повного тексту, однак, сторонами підтверджено, що в день судового засідання повний текст ухвали оголошено не було.

Проте, слід зазначити, що перебіг встановленого ч.1 ст.93 ГПК України строку на подання апеляційної скарги не повязується з моментом отримання оскаржуваного рішення чи ухвали, а обчислюється з дня оголошення відповідного рішення чи ухвали місцевим господарським судом, тобто в даному випадку з 20 жовтня 2016 року.

При цьому, як вбачається з відмітки Укрпошти на поштовому конверті, адресованому апеляційному господарському суду, апеляційна скарга подана позивачем 02 листопада 2016 року, тобто в пятиденний термін, з моменту отримання позивачем повного тексту оскаржуваної ухвали, що відповідно слугує підставою для задоволення клопотання скаржника та відновлення останньому пропущеного строку на подання апеляційної скарги, відтак, доводи відповідача-1 з даного приводу є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо судового збору, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно з п.4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 11113 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» задоволити.

Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 20.10.2016 року у справі №926/2354/16 скасувати.

Справу №926/2354/16 передати на розгляд Господарського суду Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повну постанову складено 13.12.2016 року

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Бонк Т.Б. Кравчук Н.М.