ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа № 922/2281/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І. В., суддя Фоміна В. О.

за участю секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №14-88 від 18.04.2014),

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №159/1 від 03.03.2014),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2733 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 20.09.2016 у справі № 922/2281/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м.Харків,

про стягнення 2 586 008,78 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.09.2016 (суддя Доленчук Д.О.) відмовлено у задоволенні позову про стягнення з відповідача пені у розмірі 671390,83 грн., 1802101,77 грн. суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 112516,18 грн. 3% річних.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати не нараховуються на суму платежу, здійснену на підставі договору про організацію взаєморозрахунків, з моменту укладання даного договору і до здійснення фактичного платежу. Поза межами дії договору про взаєморозрахунки та спільних протокольних рішень нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат правомірне. Звільнення від відповідальності можливе лише відносно оплати, здійсненої у порядку встановленому договором про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями. Договір про організацію взаєморозрахунків не містить положень про розповсюдження його дії на відносини сторін, що склалися до його укладення (зворотня сила). А отже, не нараховується неустойка, 3% річних та інфляційні втрати лише на суму, сплачену відповідно до договору про організацію взаєморозрахунків. Нарахування на решту боргу є правомірним.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у запереченнях на апеляційну скаргу (вх. №11629 від 18.11.2016) проти апеляційної скарги заперечував та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В липні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" про стягнення 671390,83 грн пені, 1802101,77 грн суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, та 112516,18 грн 3% річних.

Позов обґрунтовано тим, що 31.01.2014 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", продавцем, та ТОВ "Котельні лікарняного комплексу", покупцем укладено договір № 2196/14-КП-32 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язався поставити у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору газ, який продається за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Відповідно до п.6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.9.3. договору строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у п'ять років.

В подальшому між сторонами було укладено декілька додаткових угод: № 1 від 29.04.2014, № 2 від 15.05.2014, № 3 від 13.06.2014, № 4 від 08.09.2014, № 5 від 27.11.2014 та № 6 від 22.12.2014.

Позивач протягом січня - грудня 2014 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 4232441,67 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу: від 31.01.2014 б/н за січень на суму 1003026,41 грн; від 28.02.2014 б/н за лютий на суму 676852,44 грн; від 31.03.2014 б/н за березень на суму 505989,91 грн; від 30.04.2014 б/н за квітень на суму 153039,54 грн; від 31.10.2014 б/н за жовтень на суму 129666,53 грн; від 30.11.2014 б/н за листопад на суму 676971,26 грн; від 31.12.2014 б/н за грудень на суму 1086895,58 грн.

Однак, як зазначає позивач, відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням п.6.1. договору, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач у запереченні на позов від 04.08.2016 проти позову заперечував, посилаючись на те, що наведені позивачем обставини є неправомірними та безпідставними.

20.09.2016 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України, зокрема, щодо сплати неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив суд стягнути з відповідача (з урахуванням клопотання від 13.09.2016 про оновлений розрахунок) 234107,80 грн пені, 63327,40 грн 3% річних та 1331334,69 грн. інфляційних, посилаючись на те, що відповідачем проводились розрахунки за поставлений природний газ з порушенням умов, визначених п.6.1. договору.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що п.16 ст.14 та ст.32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачено виділення субвенцій з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію. Постановою КМУ від 04.06.2015 №375 був затверджений порядок та умови надання у 2015 році субвенцій з державного бюджету.

16.12.2015 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством "Харківводоканал", Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укргазвидобування" був укладений договір № 428/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015 р. № 375 на суму 1722498,74 грн., згідно з п.8 якого відповідачем сплачується заборгованість за спожитий у 2014 році природній газ по договору від 31.01.2014 № 2196/14-КП-32 у розмірі 1722498,74 грн. за рахунок субвенції.

Відповідачем на підставі договору про організацію взаєморозрахунків була погашена заборгованість за природний газ в сумі 1722498,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 22.12.2015 та не заперечується в розрахунках позивача, тому, як зазначає відповідач, нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки природного газу є неправомірним та безпідставним.

Як вбачається з матеріалів справи, договором про організацію взаєморозрахунків № 428/375-в від 16.12.2015 було визначено порядок проведення взаєморозрахунків з погашення заборгованості за спожитий природний газ за договором від 31.01.2014 № 2196/14-КП-32.

Відповідно до п.15 договору про організацію взаєморозрахунків договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до п.п.2 п.12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Відповідно до п.17 договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору № 2196/14-КП-32 купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014.

Отже, для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2. договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Така правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 по справах: № 3-101гс14, № 3-102гс14 та № 3-105гс14; від 01.07.2015 № 3-322гс15; від 16.09.2015 № 3-500гс15, від 10.02.2016 № 3-1267гс15.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як свідчать матеріали справи, 29.12.2015 відповідачем було проведено остаточний розрахунок за договором № 2196/14-КП-32 купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014 у розмірі 1 722498,74 грн, тобто розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги позивача є безпідставними, у зв'язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу в задоволенні позову повністю.

Посилання позивача на те, що розрахунки за договором №2196/14-КП-32 купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014 проводились як до так і після підписання договору про взаєморозрахунки спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: розрахунком позивача, наданим до позовної заяви, аналізом рахунку по субконто:6.3.1 контрагент: НАК «Нафтогаз України» договір №2196/14-КП-32 від 31.01.2014 за період з 01.01.2014-23.11.2016, наданим відповідачем та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що за актами відповідачу було передано природний газ на суму 4232441,67 грн, до підписання договору сплачено суму 2509942,93 грн і на виконання договору про взаєморозрахунки сплачено 1722 498,74 грн (платіжне доручення №3 від 22.12.2015).

Так само не вважає обґрунтованим колегія суддів твердження апелянта стосовно того, що пеня, інфляційні та 3% річних не нараховуються лише на суму 1 722 498,74 грн, яка була предметом договору про організацію взаєморозрахунків № 428/375-в від 16.12.2015, з огляду на те, що умовами зазначеного договору, а саме п.п.8, 17 договору, було передбачено, що сторони не мають одна до одної претензій стосовно договору №2196/14-КП-32 купівлі-продажу природного газу від 31.01.2014 в цілому.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі, тому рішення господарського суду Харківської області від 20.09.2016 у справі № 922/2281/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.1 статті 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.09.2016 у справі № 922/2281/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 19.12.2016

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Тарасова І. В.

Суддя Фоміна В. О.