ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016р. Справа№ 914/2707/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Блавацької-Калінської О.М. при секретарі Кияк І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області

до відповідача Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м.Львів

про стягнення 5 281,09 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 - представник (довіреність від 24.11.2016 р.)

від відповідача: не з'явився

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 заявлено позов до відповідача Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 521,09 грн. заборгованості, з яких 2821,40 грн. основний борг, 437,81 грн. пеня, 1852,88 грн. інфляційні втрати та 169,00 грн. 3% річних та судових витрат.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 24.10.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд в судовому засіданні на 07.11.2016 року.

Причини відкладення розгляду справи викладено у відповідних ухвалах суду.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, позов просить задоволити з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Відповідач участі повноважного представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, з клопотаннями та заявами до суду не звертався, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

02.01.2013 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник, позивач) та Філією «Мостиський райавтодор» Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (покупець, відповідач) укладено договір №2, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця визначений товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно провести оплату його вартості на умовах визначених договором.

Відповідно до п.2.1. договору кількість товару, що поставляється за умовами цього договору, вказана в накладних.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що покупець зобов'язується провести розрахунок за отриманий товар протягом 30 банківських днів з дня отримання товару.

Як стверджує позивач, ним на виконання умов договору, на підставі накладних №17 від 03.05.2013 р., №18 від 03.05.2013 р., №19 від 03.05.2013 р. та №20 від 03.05.2013 р. поставлено відповідачу товар - запчастини до транспортних засобів, однак відповідач в порушення умов договору здійснив лише часткові оплати, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 2821,40 грн.

22.09.2014 р. сторонами підписано акт звірки розрахунків за яким відповідачем визнано заборгованість в розмірі 2821,40 грн. (копія долучена до матеріалів справи).

Згідно із п.5.1. договору у разі невиконання сторонами договірних зобов'язань протягом зазначеного терміну, до кожної із сторін застосовуються штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування виконання договірних зобов'язань.

За неналежне виконання договірних зобов'язань (несвоєчасну оплату поставленого товару) позивач, із врахуванням вимог ст.232 ГК України нарахував відповідачу пеню в розмірі 437,81 грн.

Крім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 1 852,88 грн. та 3% річних в розмірі 169,00 грн.

Таким чином загальний розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 5 281,09 грн. заборгованості та судових витрат (в т.ч. витрати на послуги адвоката).

Відповідач заявлених позивачем вимог не спростував.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Приписами ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.01.2013 р. між сторонами укладено договір №2, відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити та передати у власність відповідача визначений товар, а відповідач - прийняти цей товар та своєчасно провести оплату його вартості на умовах визначених договором.

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань за договором підтверджується наступними накладними: №17 від 03.05.2013 р. на суму 999,60 грн., №18 від 03.05.2013 р. на суму 1312,30 грн., №19 від 03.05.2013 р. на суму 1141,00 грн. та №20 від 03.05.2013 р. на суму 868,50 грн. Вказані накладні містять найменування, кількість та ціну товару, що був поставлений відповідачу. Накладні підписані позивачем та відповідачем, що підтверджує факт отримання відповідачем товару, вказаного у накладних.

Як вбачається із поданих позивачем виписок із банківського ранунку, відповідачем оплачено лише 1500,00 грн. заборгованості за поставлений товар. Із поданого позивачем акта звірки розрахунків від 22.09.2014 р. вбачається, що у відповідача існує заборгованість за вказаними накладними на суму 2821,40 грн. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога пзивача про стягнення з відповідача 2821,40 грн. основного боргу є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Накладні відповідачем підписано 03.05.2013 р., і відповідно до п.4.1 договору та розпорядження КМУ від 19.12.2012 року № 1043-р «Про перенесення робочих днів у 2013 році» повинні були бути оплачені до 17.06.2013 року включно. Відтак, суд дійшов висновку, що прострочення оплати отриманого товару у відповідача виникло з 18.06.2013 року.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням норм щодо перебігу строків та моменту виникнення прострочення виконання зобов'язання, суд дійшов висновку, що задоволенню та стягненню з відповідача підлягає 189,23 грн. пені.

Щодо позовної вимоги про стягнення 1852,88 грн. інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних, пені. (п.1.9 постанови)

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 р., № 265 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 N 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97 N 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Отже, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання зобов'язання, суд дійшов висновку що до стягнення з відповідача, в силу положень п.2 ст.83 ГПК України, підлягає заявлений позивачем розмір втрат в сумі 1852,88 грн. та 3% річних в сумі 169,00 грн.

Щодо стягнення судових витрат на оплату послуг адвоката суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Статтею 44 ГПК передбачено відшкодування зазначених витрат за послуги, надані лише адвокатом, а не будь-яким представником.

Згідно ч. 3 ст.48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ст.ст. 1, 26 вказаного Закону, адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до пункту 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Представником позивача у судовому засіданні подано оригінал договору про надання правової допомоги в господарському судочинстві від 20.09.2016 р., акт здавання-приймання виконаної роботи від 21.09.2016 р., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1306.

Сторонами в акті виконаних робіт (надання послуг) від 21.09.2016р, зазначено, зокрема види послуг, а саме: 1) підготовка (ознайомлення з документами замовника); 2) складання позовної заяви.

У пункті 6.5. Постанови зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи, тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

В підтвердження понесених витрат позивачем подано акт здавання-приймання виконаної роботи від 21.09.2016 р. та квитанцію прибуткового касового ордера №56 від 21.09.2016 р. на суму 1000,00 грн.

Згідно з п.п 3.1, 3.3. постанови НБУ «Про затвердження положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» №637 від 15.12.2004 р., зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 13.05.2005 р. за №40/10320, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Суд звертає увагу позивача на те, що позовна заява, яка подана до господарського суду Львівської області 20.10.2016 р. підписана позивачем особисто.

Беручи до уваги тривалість розгляду і складність справи, час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець та враховуючи вимоги Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» а також те, що ціна даного позову становить 5281,09 грн., а розмір заявлених позивачем витрат на оплату послуг адвоката становить 1 000,00 грн, суд дійшов висновку, що сплачені позивачем у справі витрати на послуги адвоката в сумі 1000,00 грн. є завищеними, а тому вважає за необхідне відшкодувати позивачу витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 792,16 грн.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому кожна суттєва для справи обставина повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст.32 ГПК України).

При цьому за умовами ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам, у відповідності до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (79053, м.Львів, вул.В.Великого, 54, ідентифікаційний код 31978981) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (81340, Львівська область, Мостиський район, м.Судова Вишня, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 2821,40 грн. - основного боргу, 189,23 грн. - пені, 1852,88 грн. - інфляційних втрат, 169,00 грн. - 3% річних, 1313,14 грн. - витрат по сплаті судового збору та 792,16 грн. - витрат на оплату послуг адвоката.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

В судовому засіданні 12.12.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складений та підписаний 19.12.2016 р.

Суддя Блавацька-Калінська О. М.