КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа№ 910/15626/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Гаврилюка О.М.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Чернов Д.М.

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Океніт" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2016р. у справі №910/15626/16 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Енергопостач"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Океніт"

про стягнення 1664138,42 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості в сумі 1664138,42 грн., що складається з основної заборгованості 1483500,00 грн., пені 68865,20 грн., 3% річних в сумі 6444,71 грн., суми інфляції 1483,50 грн. та 7% штраф в сумі 103845,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.09.2016р. у справі №910/15626/16 позов задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 1483500,00 грн. основного боргу, 68865,20 грн. пені, 6444,71 грн. трьох процентів річних та 23382,15 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що природний газ в обсязі 258 тис. куб. м. прийнятий Відповідачем без зауважень та заперечень. У Відповідача виник обов'язок з оплати газу на суму 1483500,00 грн. (258 * 5750,00 = 1483500,00 грн.). Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 1483500,00 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості Відповідачем не надано, суд задовольнив позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1483500,00 грн.

В частині стягнення з Відповідача штрафу суд відмовив, оскільки сторонами у договорі не погоджено, за яке саме порушення/невиконання/неналежне виконання Відповідачем умов Договору, останній має платити штраф. Також, враховуючи, що за заявлений позивачем період мала місце дефляція, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення інфляційних втрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2016р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що акт приймання-передачі природного газу, що є єдиним документом та єдиним належним доказом поставки природного газу Відповідачу, не підписувався останнім, а тому доказів суд дійшов помилкового висновку щодо наявності заборгованості останнього перед Позивачем.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2016р. апеляційну скаргу по справі №910/15626/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Власов Ю.Л., судді Корсакова Г.В., Станік С.Р. та призначено до розгляду на 15.11.2016р.

Розпорядженням від 14.11.2016р. у зв'язку з перебуванням судді Корсакової Г.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Гаврилюка О.М., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016р. справу №910/15626/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 06.12.2016р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Позивачів, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

16.06.2016р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір №06/16-Г13 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п.1.1. якого Позивач зобов'язується передати у власність Відповідачу природний газ, а Відповідач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Згідно з п.2.1. договору газ передається у власність Відповідачу у червні 2016р. У підземному сховищі, згідно договору № від 15.04.2015р. з ПАТ «Укртрансгаз».

Відповідно до п.2.2 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 17.06.2016р.), обсяг газу, який повинен передаватися продавцем та прийматися покупцем за цим Договором, становить 258000 куб. м.

Згідно з п.2.3 договору, передачу фактично переданого Відповідачу об'єму газу сторони оформлюють актом приймання-передачі, що є підставою для розрахунків.

Відповідно до п.2.4 договору газ вважається переданим Відповідачу після підписання актів приймання-передачі природного газу.

Згідно з п.4.1. договору встановлено, що ціна газу, який підлягає передачі за цим договором, за 1000 кубічних метрів становить 4791,67 грн., крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, що складає 958,33 грн., разом з ПДВ - 5750,00 грн.

Відповідно до п.5.1. договору оплата за газ проводиться покупцем виключного грошовими коштами в гривнях на банківський рахунок продавця, зазначений у розділі 13 цього договору, в порядку, визначеному у цьому договорі. Причому Відповідач зобов'язується здійснити розрахунки за газ до 31.06.2016р.

Згідно з п.7.1-7.2. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань по даному договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та даним договором. В разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, визначені в п.5.1. договору Відповідач сплачує на користь Позивача, крім суми заборгованості з урахуванням вставленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє в частині поставки газу до 31.12.2016р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору, Позивач передав, а Відповідач прийняв природний газ у загальному обсязі 258 тис. куб. м., на підтвердження чого Позивачем надані акти прийому-передачі природного газу №498/04-16 від 21.06.2016р. та №520/04-16 від 24.06.2016р.

16.08.2016р. Позивач направив на адресу Відповідача претензію №16.08-02 та просив Відповідача до 16.08.2016р. виконати умови договору та погасити заборгованість.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ст.664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору Позивач передав, а Відповідач прийняв природний газ у загальному обсязі 258 тис. куб. м., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу №498/04-16 від 21.06.2016р. та №520/04-16 від 24.06.2016р.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, зазначені акти №498/04-16 від 21.06.2016р. та №520/04-16 від 24.06.2016р. підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств. Таким чином, враховуючи викладене, природний газ в обсязі 258 тис. куб. м прийнятий Позивачем без зауважень та заперечень.

Доказів протилежного, а також доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо не підписання актів приймання-передачі Відповідачем, останнім суду не надано.

Отже, матеріалами справи підтверджена наявність заборгованості відповідача перед Позивачем в сумі 1483500,00 грн. Доказів протилежного Відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Апеляційний суд, перевіривши розрахунок пені, наданий Позивачем, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у заявленому Позивачем розмірі 68865,20 грн.

Також місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 7% штрафу, оскільки з умов п.7.3 договору неможливо встановити, за що сторонами договору передбачено відповідальність у вигляді штрафу, отже дану умову не можна вважати укладеною.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом, що вимоги Позивача про стягнення суми інфляційних втрат не підлягають задоволенню, так як за заявлений Позивачем період мала місце дефляція. Що ж стосується вимог про стягнення 3% річних, то розрахунок 3% річних у розмірі 6444,71 грн. є арифметично вірним, у зв'язку із чим, вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Океніт" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2016р. у справі №910/15626/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2016р. у справі №910/15626/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді О.М. Гаврилюк

С.Р. Станік