ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Справа № 922/3018/16

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Плахова О.В., судді Шутенко І.А.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 05.04.2016р.; ОСОБА_2 за довіреністю від 10.11.2016р.

від відповідача - не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк», м. Київ

на ухвалу господарського суду Харківської області від 11.10.2016р.

у справі №922/3018/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Термолайф», м. Харків,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» в особі відділення №5 АТ «Сбербанк Росії», м. Харків

про визнання недійсним договору застави в частині

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.10.2016р. у справі №922/3018/16 (суддя Новікова Н.А.) повернуто без розгляду ПАТ "Сбербанк" зустрічну позовну заяву (вх. 32477 від 03.10.2016 р.) та додані до неї документи на 11 аркушах.

Ухвала місцевого господарського суду з посиланням на ст.ст. 55, 129 Конституції України, ст.ст. 2,9 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 54-58, 60, 63 ГПК України, ст. ст.4,8 Закону України «Про судовий збір», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мотивована тим, що позивачем не надано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі та доказів надсилання копії зустрічної позовної заяви та доданих до неї документів ПАТ «Термолайф». При цьому судом першої інстанції відмовлено у клопотанні про звільнення від сплати судового збору з огляду на те, що баланс ПАТ «Сбербанк» станом на 31.12.2015р. про його збитковість не є підставою для звільнення його від сплати судового збору.

Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 11.10.2016р. про повернення зустрічної позовної заяви ПАТ «Сбербанк» у справі №922/3018/16 та передати справу до господарського суду Харківської області для вирішення питання про прийняття зустрічного позову ПАТ «Сбербанк».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник з посиланням на статтю 129 Конституції України, статтю 8 Закону України «Про судовий збір» та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» вказує на те, що криза в Україні у 2014-2015роках спричинила збитковість банківського сектору, у звязку з чим розмір збитків ПАТ «Сбербанк» за даними щоденного балансу станом на 31.12.2015р. склав ,24грн., що, на думку скаржника, свідчить про неможливість сплати судового збору в таких значних розмірах для захисту свого права в суді.

Відзивом від 01.12.2016р. ПрАТ "Термолайф" заперечує проти вимог апеляційної скарги відповідача, вважає ухвалу місцевого господарського суду законною та обґрунтованою, прийнятою при дослідженні всіх обставин справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права та просить залишити ухвалу місцевого господарського суду від 11.10.2016р. у справі №922/3018/16 без змін, апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що ПАТ «Сбербанк» не надано переконливих доказів того, що його майновий стан перешкоджав сплаті ним судового збору у встановленому законом порядку. Однак рейтингове агентство IBI-Rating оголосило про підтвердження рейтингу надійності банківських вкладів ПАТ «Сбербанк» на рівні 5+ (відмінна надійність).

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечили проти вимог апеляційної скарги та просили ухвалу господарського суду Харківської області від 11.10.2016р. у справі № 922/3018/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

ПАТ «Сбербанк» належним чином було повідомлено про час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис представника апелянта на звороті ухвали суду апеляційної інстанції від 22.11.2016р. про отримання ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення справи до розгляду на 01.12.2016р. (т.2,а.с. 200,201).

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обовязковою, та приймаючи до уваги 15-денний термін, встановлений ч.2 ст. 102 ГПК України для розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника скаржника за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Термолайф» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» в особі відділення «Харківське відділення №5 АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» (назву змінено на Харківське відділення №5 Публічного акціонерного товариства «Сбербанк») про визнання недійсним договору застави, укладеного між ПАТ «Термолайф» та ПАТ «ОСОБА_3 СБЕРБАНКУ РОСІЇ» (назву змінено на ПАТ «Сбербанк»), посвідченого 22.01.2013р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за номером 255, в частині забезпечення виконання недійсних зобовязань за: договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012р. №30-В/12/66/ЮО, укладеним між ПрАТ «Термолайф» та ПАТ «ОСОБА_3 СБЕРБАНКУ РОСІЇ», договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012р. №26-В/12/66/ЮО, укладеним між ПрАТ «ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД» та ПАТ «ОСОБА_3 СБЕРБАНКУ РОСІЇ», та договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012р. №28-В/12/66/ЮО, укладеним між ТОВ «КОКСОТРЕЙД» та ПАТ «ОСОБА_3 СБЕРБАНКУ РОСІЇ» (т.1,а.с.3-5).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.09.2016р. порушено провадження у справі №922/3018/16 та призначено позовну заяву до розгляду (т.1,а.с.1,2).

03.10.2016р. ПАТ «Сбербанк» поданий зустрічний позов до ПрАТ «Термолайф» про звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 22.10.2013р. №1, що належить ПрАТ «Термолайф», а саме: автомобіль марки, фольксваген Мультіван, номер шасі WV2ZZZZHZDH014270, реєстраційний номер АХ 2037СТ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САО №034127, видане 31.08.2012р. ВРЕВ №1 ГУМВС України у м. Харків, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій, для задоволення вимог ПАТ «Сбербанк» до ПрАТ «Термолайф» на загальну суму 62119753,15 дол. США та 533829965,95грн. за договорами кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО, №27-В/12/66/ЮО, №28-В/12/66/ЮО.

Одночасно ПАТ «Сбербанк» просить звільнити його від сплати судового збору за подання зустрічного позову у звязку з важким фінансовим становищем, що підтверджується балансом станом на 31.12.2015р. (т.2,а.с.42-46).

11.10.2016р. місцевим господарським судом прийнято оскаржувану ухвалу з підстав, зазначених вище (т.2,а.с.49-52).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 60ГПК України відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом.

Згідно із частиною 2 статті 60 ГПК України подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Порядок сплати судового збору та його розмір визначений Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до частини 5 статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік осіб, звільнених від сплати судового збору. До вказаного переліку не відносяться юридичні особи, які подали зустрічний позов до субєкта господарювання.

За таких обставин, нормами чинного законодавства України не звільнено субєкта господарювання від сплати судового збору у встановленому законом порядку у разі подання ним зустрічного позову та наявності між ним та позивачем спору, підвідомчого господарському суду.

Враховуючи вищевикладене, ПАТ «Сбербанк» при подачі до місцевого господарського суду зустрічного позову необхідно було сплатити судовий збір у визначених законом порядку та розмірі.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В матеріалах, доданих до зустрічного позову, відсутні докази сплати судового збору, натомість відповідач просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на Конституцію України, практику Європейського суду з прав людини та зазначає, що банк знаходиться у важкому фінансовому становищі, що підтверджується щоденним балансом станом на 31.12.2015р., згідно якого розмір збитків банку склав ,24грн.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які унеможливлюють сплату судового збору у встановлених законом розмірах, покладається на заінтересовану сторону, а звільнення від сплати судового збору може мати місце лише за наявності виключних обставин.

Згідно із пунктом 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

В пункті 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015р. №01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" зазначено, що за змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

Відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, юридична особа самостійно має розрахувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно прийняти рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Скаржником в обґрунтування важкого фінансового становища надано баланс філії в межах України станом на 04.01.2016р. форма 1D.01 ПАТ «Сбербанк».

Проте, вказаний баланс не є належним доказом в підтвердження неможливості сплати судового збору, оскільки: по-перше, він не містить відмітки Національного банку України та органів статистики про його отримання чи доказів його направлення до відповідних органів; по-друге, баланс складений станом на 04.01.2016р., тоді як зустрічна позовна заява подана 03.10.2016р., тобто через десять місяців, а отже цей баланс не може свідчити про майновий стан банку на момент звернення до суду, оскільки майновий стан банку за такий значний період часу міг значно змінитись.

Будь-яких інших доказів в підтвердження важкого фінансового становища скаржником не надано ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції.

Таким чином, скаржником не надано доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановлених порядку і розмірі, а саме: доказів припинення господарської діяльності, відсутності основних та оборотних активів, відсутності коштів на рахунках, балансу станом на момент звернення до суду тощо.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частиною 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, скаржником не подано будь-яких належних доказів в розумінні статті 34 ГПК України, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище та, що його майновий стан перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Крім того, як на підставу для звільнення його від сплати судового збору скаржник посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001р. у справі "Креуз проти Польщі" та зазначає, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Разом з тим, як вбачається зі змісту наведеного судового рішення, воно стосується саме законодавчого регулювання розміру та порядку сплати судового збору в контексті забезпечення дотримання прав та інтересів осіб, які звертаються до суду, а також законності мети встановлення судового збору, водночас із вказаних рішень не вбачається незаконності інституту судового збору як такого або ж необов'язковості виконання вимог чинних законів, якими врегульовано дані правовідносини. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001р. у справі "Креуз проти Польщі", на яке посилається апелянт, зазначено, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах, у звязку з чим Суд звернув увагу на те, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що не суперечить пункту 1 статті Конвенції.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010р. у справі "Пелевін проти України» Суд зазначає, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див., наприклад, рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А, N 11). Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі "Ашінгдан проти Сполученого Королівства", від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія А, N 93) (п. 27 рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010р. у справі "Пелевін проти України»).

Таким чином, оскільки звільнення від сплати судового збору є правом господарського суду, яким суд користується за наявності виключних обставин, яких у даному випадку скаржником не наведено та не додано доказів, які б підтверджували скрутний фінансовий стан, місцевий господарський дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання ПАТ «Сбербанк» про звільнення його від сплати судового збору.

Пунктом 4 частини 1 статті 63 ГПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі жодним чином не спростовує висновок місцевого господарського суду про відсутність доказів надіслання копії зустрічної позовної заяви ПрАТ «Термолайф» та про наявність яких не зазначено у додатках по зустрічної позовної заяви (т.2,а.с.42-46), однак які мали бути ним подані місцевому господарському суду разом із позовом у відповідності до приписів пункту 2 частини 1 статті 57 ГПК України

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення без розгляду зустрічного позову на підставі пунктів 4, 6 частини 1 статті 63 ГПК України.

Враховуючи викладене, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, доводи скаржника не спростовують законності прийнятого у справі рішення. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ПАТ «Сбербанк» не підлягає до задоволення, ухвала місцевого господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права і скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ч.1 ст.103, ст.105, ст.106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» залишити без задоволення.

2.Ухвалу господарського суду Харківської області від 11.10.2016р. у справі 922/3018/16 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний 05.12.2016р.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко