РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016Справа №910/14726/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

відповідача-2: Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1022,61 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог),

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача-1 Гурнік А.І. (представник за довіреністю)

від відповідача-2 не з'явився

В судовому засіданні 13 грудня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група", 11 серпня2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № СТОКА-1959 від 09 серпня 2016 року до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" та выдповыдача-2 Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1 522,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем-2 за полісом № АІ/2616899.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2016 року порушено провадження у справі № 910/14726/16 та призначено розгляд справи на 30.08.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 року розгляд справи відкладено на 20.09.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 року судом, за клопотанням представника відповідача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 11.10.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 року розгляд справи відкладено на 01.11.2016 року, залучено до участі у справі відповідача-2 - Приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія", задоволено заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 року судом розгляд справи відкладено на 29.11.2016 року.

29 листопада 2016 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебування судді Комарової О.С. на лікарняному.

Ухвалою суду від 05.12.2016 року розгляд справи № 910/14726/16 призначено до розгляду на 13.12.2016 року.

У судове засідання 13.12.2016 року представник позивача та відповідача-2 не з'явились про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача-1 в судове засідання 13.12.2016 року з'явився, проти позову заперечив та подав відзив на позовну заяву.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з цим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-1, суд

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (надалі - позивач, страховик) та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна» (надалі - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2802-00258 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - договір).

Об'єктом договору є транспортний засіб "Skoda. Fabia 1.4", державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 22.12.2014 року о 19 годині 30 хвилин по проспекту Бажана-Григоренка у м. Києві, а саме: відбулося зіткнення автомобіля "Daewoo Ceнc", № кузова: НОМЕР_2, що знаходився під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу "Skoda. Fabia 1.4", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.12.2014 року о 19 годині 30 хвилин автомобіль "Skoda Fabia 1.4", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, було пошкоджено, що підтверджується довідкою № 9479241, виданою органами МВС України (копія довідки наявна в матеріалах справи).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 2022,61 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 176 від 08.01.2015 року (копія платіжного доручення наявна в матеріалах справи).

Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом № СТОКА-1959 від 06.01.2015 року (копія страхового акту наявна в матеріалах справи).

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги до відповідача-1 не підлягають задоволенню, щодо вимог, які заявлені до відповідача-2, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні приписи містить норма ст. 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 30.01.2015 року у справі № 753/1024/15-п (належним чином засвідчена копія постанови міститься в матеріалах справи), 22 грудня 2014 року о 19 годині 30 хвилин відбулась дорожньо-транспортна пригода, водій ОСОБА_4 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Нормами п. 14.1 ст. 14 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

З аналізу матеріалів справи випливає, що ОСОБА_4 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "Daewoo Ceнc", № кузова: НОМЕР_2, шляхом укладення з відповідачем-2 полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2616899 (належним чином засвідчена копія витягу з МТСБУ про поліс № АІ/2616899 міститься в матеріалах справи).

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до положень п.22.1 до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладенням відповідачем-2 з ОСОБА_4 полісу страхування цивільно-правової відповідальності АІ/2616899, відповідач-2 прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану ОСОБА_4 шкоду, заподіяну майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу "Daewoo Ceнc", № кузова: НОМЕР_2.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача-2 як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_4 транспортного засобу "Daewoo Ceнc", № кузова: НОМЕР_2.

Аналізуючи матеріали справи, суд встановив, що вартість матеріального збитку автомобіля "Skoda. Fabia 1.4", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, визначено на підставі рахунку № 123012400 від 27.12.2014 року СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосоюз» - та становить: 2 737,61 грн. (копія рахунку наявна в матеріалах справи).

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідач-1 у відзивах на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що між Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" станом на 22 грудня 2014 року, коли відбулась дорожньо-транспортна пригода, відсутні будь-які дані стосовно страхування цивільної відповідальності за шкоду винної особи-водія ОСОБА_4 та його транспортного засобу "Daewoo Ceнc", кузова: №161965.

Відповідач-1 стверджує, що відповідно до даних, які містяться у матеріалах справи та інформації, яка надана Моторним (транспортним) страховим бюро України транспортний засіб "Daewoo Ceнc", кузова: №161965 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 22.12.2014 року було застраховано полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/2616899, який укладено між Приватним акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія" та ОСОБА_4.

Таким чином, відповідач-1 просить суд відмовити у позовних вимогах до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія".

У свою чергу, відповідач-2 у письмових поясненнях на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що між відповідачем-2 та власником транспортного засобу «Geely MK» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи викладене, відповідач-2 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимогах до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія".

Статтею 27 Закону України «Про страхування» унормовано, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до положень ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За приписами ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб "Daewoo Ceнc", кузова: № НОМЕР_2, яким спричинено дорожньо-транспортну пригоду, належить ОСОБА_4, що підтверджується довідкою № 9479241, виданою органами МВС України, в якій також зазначена інформація стосовно місця та часу, коли сталася дорожньо-транспортна пригода. Довідкою також встановлено, що на момент даної події ОСОБА_4 було застраховано цивільно-правову відповідальність шляхом укладення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/2616899 з Приватним акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія".

Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу "Skoda Fabia 1.4", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, має нести відповідач-2 як страховик винної особи.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 3-50гс15 від 15.04.2015 року страховик, виплативши страхове відшкодування, набуває право зворотної вимоги до страховика (винної особи) у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат страхувальника за вирахуванням франшизи.

Відповідно до приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також те, що полісом АІ/2616899, який укладений між ОСОБА_4 та Приватним акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія" (відповідача-2) встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в сумі - 1000,00 грн., виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (відповідача-2) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1022,61 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Щодо заявлених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (відповідача-1) необхідно відмовити в повному обсязі, з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача-2.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" відмовити.

2. Позовні вимоги до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" задовольнити повністю.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (; адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (; адреса: 03038, м.Київ, ВУЛИЦЯ ФЕДОРОВА ІВАНА, будинок 32 ЛІТ.А) страхового відшкодування - 1 022,61 грн. (одна тисяча двадцять дві гривні 61 копійка) та судовий збір - 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень). Видати наказ.

4. Копію даного рішення направити позивачу та відповідачу-2 у справі.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.12.2016 року.

Суддя О.С. Комарова