РІШЕННЯ

14 грудня 2016 року Справа № 913/1147/16

Провадження № 9/913/1147/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд», м. Київ

до Державного підприємства «Первомайськвугілля», м. Гірське Луганської області

про стягнення 380 980 496 грн. 53 коп.

суддя Ворожцов А.Г.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 280 від 31.10.2016,

від відповідача - представник не прибув,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу № Ш-03/ФЛ від 20.08.2010 в сумі 380980496,53 грн.

30 листопада 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, якою окремо визначив складові суми позову та просить стягнути з відповідача 380980496,53 грн., з яких: 81725272,87 грн. - відшкодування вартості предмета лізингу, 299255223,66 грн. - винагорода лізингодавця.

Оскільки заява позивача не суперечить процесуальному закону, суд приймає її до розгляду.

У судове засідання прибув повноважний представник позивача.

Відповідач явку свого представника в засідання суду не забезпечив, надіславши на адресу суду письмове клопотання № 01/4-1-473 від 09.12.2016 про відкладення розгляду справи у звязку з розглядом сторонами питання про мирове врегулювання спору.

Клопотання відповідача не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, представник позивача у судовому засіданні не підтвердив намір позивача вирішити спір у добровільному порядку, по-друге, встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду даної справи спливає 18.12.2016, що унеможливлює відкладення розгляду справи.

Письмовим відзивом № 01/4-1-591 від 22.11.2016 (а.с. 128-131) відповідач з вимогами позивача погодився частково та просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення суми валютного коригування в розмірі 251096739,64 грн.

Позиція відповідача полягає у тому, що умова договору про валютне коригування лізингових платежів є несправедливою, порушує принцип рівності та добросовісності, що надає позивачу неправомірну перевагу, та суперечить положенню п. 2 ст. 13 Цивільного кодексу України, яке зобовязує утримуватися при здійсненні своїх прав від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

01 квітня 2013 року між ТОВ «Український лізинговий фонд» (позивач у справі) та ТОВ «Газенерголізинг» було укладено договір уступки майнових прав № 03/ИП (далі - договір уступки), згідно з яким останній (цедент) уступив, а позивач (цесіонарій) прийняв права лізингодавця за договором фінансового лізингу № Ш-03/ФЛ від 20.08.2010 (а.с. 14-28), який було укладено між ТОВ «Газенерголізинг» та ДП «Первомайськвугілля» (відповідач у справі).

Згідно з договором уступки до позивача перейшло право власності на майно, що є предметом лізингу.

У звязку з укладенням договору уступки позивач та відповідач 01.04.2013 уклали додаткову угоду № 3 до договору фінансового лізингу (а.с. 23), згідно з якою умови цього договору були викладені в новій редакції щодо порядку, терміну оплати лізингових платежів (графік платежів).

Крім того, додатковою угодою № 4 (а.с. 24) сторони погодили коригування лізингових платежів з урахуванням курсу валюти.

Відповідач не виконав грошові зобов'язання за договором належним чином, про що свідчить, зокрема, ухвала господарського суду Луганської області від 28.01.2014 у справі № 913/2218/13, якою було затверджено мирову угоду між сторонами щодо погашення боргу за лізинговим договором, яка виникла за період з 28.04.2013 по 05.12.2013.

За розрахунком позивача, наведеним у позові (а.с. 4-6), на час звернення з цим позовом до суду заборгованість відповідача за період з 05.12.2013 складає 380980496,53 грн., у т.ч.: відшкодування вартості предмета лізингу - 81725272,87 грн., винагорода лізингодавця - 48158484,02 грн., сума валютного коригування 251096739,64 грн.

Доказів повної або часткової сплати суми позову відповідачем під час судового розгляду справи надано не було.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір виник через порушення грошового зобов'язання за договором фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 292 Господарського кодексу України лізинг це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучення фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем лізингових платежів.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (далі Закон) за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі ст. 16 Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом, інші втрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За правилом п. 1 ч. 1 наведеної статті до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт неналежного виконання відповідачем умов договору фінансового лізингу та наявності заборгованості.

Перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків, суд дійшов висновку, що вони відповідають фактичним обставинам.

Суд не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві з огляду на таке.

Чинним законодавством України не встановлено будь-яких заборон щодо отримання лізингодавцем платежів, розмір яких залежить від курсу валютної конвертації, це не суперечить й положенню ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Крім того, відповідач підписав договір без будь-яких зауважень, що свідчить про розуміння ним на момент укладення угоди про можливі наслідки виконання та порушення договірних зобовязань.

Суд вважає, що з урахуванням вимог закону щодо належності і допустимості доказів, позивачем доведено належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своєї вимоги, тому позов слід задовольнити.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та її обставинами, а тому підлягають повному задоволенню з віднесенням на відповідача витрат зі сплати судового збору згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з відповідача, Державного підприємства «Первомайськвугілля», 93292, Луганська область, Попаснянський район, м. Гірське, вул. Куйбишева, буд. 21, код 32320594, на користь позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд», 04205, м. Київ, пр.-т. Оболонський, буд. 35-А, офіс 301, код 37859096, заборгованість у сумі 380 980 496,53 грн., з яких: 81725272, 87 грн. - відшкодування вартості предмета лізингу, 48158484,02 грн. - винагорода лізингодавця, 251096739,64 грн. - сума валютного коригування, крім того, витрати зі сплати судового збору в розмірі 206700,00 грн., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 14.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано - 16.12.2016.

Суддя А.Г. Ворожцов