РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016Справа №910/18761/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "ОТІС"

до Комунального підприємства "Дирекція з утримання житлового фонду Святошинського району міста Києва"

про стягнення 17 627,35 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Мацюк В.В. - представник, довіреність № 8 від 29.01.2016;

Від відповідача: Барзікова Т.А. - представник, довіреність №699 від 29.12.2015;

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "ОТІС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства " Дирекція з утримання житлового фонду Святошинського району міста Києва" про стягнення коштів у розмірі 17 627,35 грн., а також стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору D2 4Т 624 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів від 07.11.2013 в частині своєчасної та повної оплати за виконані роботи, в результаті чого виникла заборгованість у вище зазначеному розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/18761/16 та призначено до розгляду на 03.11.2016.

На підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03.11.16р. оголошувалась перерва до 17.11.2016 р.

В судові засідання 03.11.16р. та 17.11.2016р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 03.11.16р. через канцелярію суду представником позивача подане письмове клопотання (без вихідних реквізитів) про долучення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволене, документи до матеріалів справи долучені.

Також до початку судового засідання 03.11.16р. на виконання вимог ухвали суду від 17.10.16р. через канцелярію суду представником відповідача поданий відзив б/н на позовну заяву в якому останнім повідомлено суд про неможливість виконання зобов'язань за Договором у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем підприємства т проханням розстрочки у виконанні рішення суду на один рік, а також заява б/н про відстрочення виконання рішення суду на один рік у відповідності до поданого відповідачем графіку.

Крім того, до початку судового засідання 17.11.16р. через канцелярію суду представником відповідача подане клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа - кредиторської вимоги відповідача №77 від 15.06.2016, адресованого Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик». Клопотання судом задоволене, документи до матеріалів справи долучені.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

При цьому, оскільки суд оголошував перерву в судовому засіданні, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання 03.11.16 р. та 17.11.16р. клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судовому засіданні повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 17.11.16р. уповноважений представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Уповноважений представник відповідача в наданих в судовому засіданні 17.11.16р. усних поясненнях визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як свідчать матеріали справи, 07 листопада 2013 між Приватним акціонерним товариством "ОТІС" (позивач у справі, підрядник за договором) та Комунальним підприємством "Дирекція замовника з управління та обслуговування житлового фонду у Святошинському районі міста Києва" (відповідач у справі, замовник за договором) укладено Договір D 2 4Т 624 на капітальний ремонт ліфта (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе обов'язки по виконанню капітального ремонту ліфта, розташованого за адресою: м. Київ, пр. Корольова, 2-а (1п), реєстр №19743, придбання необхідних матеріалів для виконання робіт за рахунок коштів комунального підприємства, замовник зобов'язується сплатити підряднику вартість робіт, матеріалів та послуг, які визначені в кошторисній документації.

Розділами 2 - 4 Договору сторони узгодили вартість робіт та порядок розрахунків, робочу силу та термін виконання робіт, відповідальність сторін тощо.

Згідно п. 5.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторін своїх обов'язків.

Вказаний Договір підписаний представниками підрядника та замовника та скріплений печатками юридичних осіб.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який регулюється нормами §1 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до п. 1.2 Договору необхідність виконання робіт обумовлюється двобічними Актом, складеним представником замовника разом з представником підрядника.

Зокрема, позивачем надані суду копію дефектного акту за адресою: пр. Корольова, 2-а (1 п.), згідно з яким зазначено вид необхідних робіт, матеріалів та обладнання для його виконання.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 2 ст. 844 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 2.1 Договору договірна ціна визначається на основі твердого кошторису, складеного за Правилами визначення вартості будівництва ДБН Д.1.1-1 (із змінами та доповненнями), що є невід'ємною частиною договору, є твердою, узгоджена сторонами і складає всього - 14689,46 грн., ПДВ 20 % - 2937,89 грн. Разом по Договору - 17627,35 грн.

Як свідчать матеріали справи, сторонами узгоджено та підписано Договірну ціну та локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на капітальний ремонт ліфта за адресою: м. Київ, пр. Корольова, 2-а (1п.) житловий будинок, копія яких містяться в матеріалах справи.

Пунктом 3.1. Договору зазначено, що транспортування матеріалів на об'єкт входить в кошторисну вартість робіт.

У відповідності до п. 3.3 Договору підрядник зобов'язується виконати роботи згідно кошторисної документації в термін не пізніше 3-ох місяців з дня підписання договору.

За умовами п. 2.2 Договору виконання робіт оформляється актом за формою КБ-2в та довідкою КБ-3 не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Згідно частини 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

За наданими позивачем матеріалами судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем виконані, а відповідачем прийняті по обсягу та якості роботи (капітальний ремонт ліфту в житловому будинку) на суму 17627,35 грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками обох підприємств актом №1 приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт /та витрат/ (форма №КБ-3) за листопад 2013 р. від 27.11.13р., копії яких наявні в матеріалах справи.

В силу ч. 2 ст. ст. 853 Цивільного кодексу України замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Як вбачається із наданих позивачем акту приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) за листопад 2013 р. та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма №КБ-3) за листопад 2013 р., а також підтверджено представником позивача в судовому засіданні, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання робіт за вказаними актами відсутні.

Доказів пред'явлення відповідачем претензій щодо виявлення відхилень при виконанні робіт від належної якості, обсягів та ціни робіт, а також термінів виконання робіт, як і приписів про їх усунення до суду не надходило, будь-які докази відступів від умов Договору та відмови від приймання виконаних робіт та підписання акту приймання останніх (форма №КБ-2в) за листопад 2013р., а також заперечення щодо повного та належного виконання позивачем умов Договору з боку відповідача відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання по виконанню робіт з капітального ремонту ліфту, обумовлених Договором та в обсягах, зазначених в акті приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в) за листопад 2013р. та довідці про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма №КБ-3) за листопад 2013р., а відповідачем, у свою чергу, прийнято виконання цих робіт у вказаних обсягах без будь - яких зауважень.

Згідно частини 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до п. 2.3. Договору оплата вартості капітального ремонту ліфту, згідно п. 2.1 Договору, здійснюється замовником протягом 5 робочих днів з дня підписання акта виконаних робіт за формою КВ-2в та довідки за формою КБ-3.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно визначень ч.ч. 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Проте, за твердженнями позивача, в порушення умов Договору відповідач - Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду у Святошинському районі міста Києва» свого грошового зобов'язання в частині оплати вартості виконаних позивачем робіт з капітального ремонту ліфту належним чином не виконав та у визначений п. 2.3. Договору строк грошові кошти не перерахував, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість в сумі 17627,35 грн.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідач - Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду у Святошинському районі міста Києва" свої зобов'язання щодо перерахування коштів за виконані позивачем - Приватним акціонерним товариством "Отіс" робіт з капітального ремонту ліфту в розмірі 17627,35 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, не виконав, в результаті чого у останнього станом на час звернення до суду утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у встановленому судом вище розмірі, яку позивач просив стягнути в судовому порядку.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів розірвання чи визнання недійсним вказаного Договору D2 4Т 624 від 07.11.2013 на виконання робіт з капітального ремонту ліфту або окремих його положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення Договору на час його підписання та виконання з боку сторін відсутні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що факт невиконання відповідачем зобов'язань підтверджується матеріалами справи, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 17627,35 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Щодо викладеного відповідачем у відзиві клопотання про розстрочення та заяві б/н від 25.10.16р. клопотання про відстрочення виконання рішення згідно ст. 83 ГПК України суд зазначає, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно зі статтею 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Вказаними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Згідно п.п. 7.1.1 та 7.1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (далі - Постанова № 9) відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Як зазначено в пункті 7.2 постанови № 9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Окрім того, господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення, зокрема, можливі втрати стягувача внаслідок впливу інфляційних процесів в державі.

Особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу, що надана відповідачем копія кредиторської вимоги до ПАТ «КБ Хрещатик» не можуть бути прийняті судом як належні докази, що підтверджують наявність достатніх для розстрочення або відстрочення виконання рішення виняткових обставин.

При цьому судом критично оцінюється подання представником відповідача клопотань про розстрочення та відстрочення виконання рішення одночасно, як таких, що унеможливлюють їх фактичне виконання разом.

За таких обставин, оскільки відповідачем до клопотання про розстрочку та відстрочку виконання рішення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення у справі № 910/18761/16 або роблять його неможливим, а також приймаючи до уваги матеріальні інтереси обох сторін, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.16 р. у справі № 910/18761/16.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду у Святошинському району м. Києва" (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 17; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Отіс" (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 37; ) 17627,35 грн. (сімнадцять тисяч шістсот двадцять сім гривен 35 копійок) основного боргу та 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 07 грудня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон