КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Справа№ 910/5446/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Коротун О.М.

Разіної Т.І.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 15.12.2016 року по справі №910/5446/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 року

у справі №910/5446/16 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про відшкодування шкоди, ціна позову 2 845,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - відповідач) 2 845,90 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2016р. у справі №910/5446/16 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 26.04.2016р., позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, позивач та відповідач наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини не явки суд не повідомили.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка загачених вище представників не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 11.12.2013 року по вул. М. Говорова, 14 у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 під керуванням ОСОБА_3, та "Тойота" д.н. НОМЕР_2, під керуванням його власника ОСОБА_4.

Це підтверджується довідкою відділу Державної автомобільної інспекції Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 31/12-9958 від 27 грудня 2013р. та постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2014 р. у справі № 522/234/14-п, якою було притягнуто водія автомобіля "Тойота" д.н. НОМЕР_2, ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_1, та його власнику заподіяно матеріальну шкоду.

Позивач як страховик виплатив власнику пошкодженого автомобіля "Міцубісі" відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-1501-12-00227 від 24 грудня 2012 р. страхове відшкодування в розмірі 2845,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням №23563 від 27.12.2013р. (а.с.11 т.1).

Посилаючись на те, що винна у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді особа не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, позивач з підстав п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі-Закону), ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1191 ЦК України в порядку регресу просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 2845,90 грн. шкоди, а також понесені ним по справі господарські витрати.

У відповідності до п.36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Заявлені вимоги зводяться до обов'язку відповідача виплатити суму страхового відшкодування на підставі підпункту "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з вищевказаними вимогами Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

При цьому, абз. 6 п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а"-"д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ.

Відповідно до п. 1.4. "Положення про централізований страховий фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах", затвердженого рішенням Президії МТСБУ від 10 лютого 2005 р., бюро за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування, але виключно у разі настання дорожньо-транспортної пригоди з вини осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з п. 13.1 ст. 13 Закону, та у разі, коли особою, відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є особа, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів іншим страховиком - членом Бюро, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

Отже, відповідно до вказаних вимог чинного законодавства відповідач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування лише у разі настання дорожньо-транспортної пригоди з вини осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з п. 13.1 ст. 13 Закону, та у разі, коли особою, відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є особа, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів іншим страховиком - членом Бюро, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

Позивачем відповідно до вимог ст.ст.33, 34 ГПК України не подано належних та допустимих доказів звільнення в установленому порядку винної у ДТП особи від обов'язкового страхування своєї цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи вищевикладене та оскільки при відсутності договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у винуватця ДТП страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону № 1961-ІV прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов'язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.10.2016р. у справі №910/1439/16.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 року у справі №910/5446/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016р. у справі №910/5446/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/5446/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді О.М. Коротун

Т.І. Разіна