ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12.12.2016 р. Справа№ 914/3117/16

Суддя Трускавецький В.П., розглянув матеріали справи

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Червоноград, Львівська обл.,
до відповідача:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Сокаль, Львівська обл.,
про: стягнення боргу та розірвання договору оренди.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення боргу та розірвання договору оренди.

Вказана позовна заява не відповідає вимогам розділ VIII Господарського процесуального кодексу України щодо подання позову.

Згідно з частиною другою статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Правові засади справляння, розмір ставок судового збору та порядок його сплати регулюється Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до положень статей 1 та 2 Закону України «Про судовий збір» судовим визнається збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Як убачається з матеріалів справи, позивач у позові просить стягнути з відповідача борг з оплати оренди в розмірі 73.950,00 грн. та розірвати договір оренди від 01.01.2016 р.

Підпунктом першим частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом другим частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно з положеннями статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 р. № 928-VIII станом на перше січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1.378,00 грн.

Як вбачається з позовних матеріалів, заявник звернувся до суду з двома вимогами, однією майновою та однією немайновою вимогами. Так, за звернення до суду з такою майновою вимогою, як заявлено у позові, потрібно сплатити 1.378,00 грн., а також за немайному вимогу потрібно сплатити 1.378,00 грн. Відтак, за подання такої позовної заяви позивач повинен сплатити 2.756,00 грн., однак ним було сплачено лише 1.700,00 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

З наведеного вбачається, що заявником при зверненні до суду не додержано вимог процесуального закону щодо подання позову, не подано суду доказів підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Таким чином, відповідно до пункту 4 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Таким доказом надіслання є оригінал поштової квитанції з описом вкладення про надсилання відповідачеві рекомендованою поштою копії позовної заяви та доданих до неї документів, які додаються до позову. Згідно з «Правилами надання послуг поштового зв'язку», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, належним доказом направлення саме копії позовної заяви стороні у справі є опис вкладення, який згідно пункту 61 Правил заповнюється відправником у 2-х примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Як вбачається з поданих до суду матеріалів, заявник долучив до позовних матеріалів лише оригінал поштової квитанції, з якого не вбачається, що саме позивачем надіслано відповідачу.

Вказані обставини підтверджують неналежне виконання заявником свого обов'язку щодо відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів, передбаченого ст. 57 ГПК України.

З наведеного вище вбачається, що заявником не виконано обов'язку направлення копії позовної заяви з усіма додатками відповідачу, що підтверджується поданими до суду документами, та тягне передбачені законом наслідки щодо повернення позовної заяви та доданих до неї документів.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Відтак, у суду відсутні підстави для прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі, передбачені статтями 61, 64 Господарського процесуального кодексу України.

Також, суд звертає увагу заявника на те, що форма і зміст документів, які подаються до господарського суду, повинні відповідати вимогам, установленим чинним законодавством для цих документів. Якщо законодавством установлено вимоги до певних документів, то документи повинні відповідати цим вимогам. Зокрема, відповідно до частини другої статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55, а в разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог. У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, при цьому засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи. Проте заявником у порушення зазначених вище правових норм, було проставлено лише відтиск печатки, без зазначення решти відомостей, що спричинило подання до суду позовної заяви з додатками засвідченими не належним чином.

Проаналізувавши подані матеріали, суд вважає за необхідне позовну заяву та додані до неї документи повернути заявнику без розгляду відповідно до пункту 4 та 6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущенного порушення.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 57, пунктом 4 та 6 частини 1 статті 63, статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Повернути без розгляду позовну заяву та додані до неї документи Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 .

Додаток: - позовна заява з додатками, в тому числі оригінал платіжного доручення про оплату судового збору в розмірі 1.700,00 грн. №143 від 07.12.2016 р. - на 8 аркушах.

Суддя Трускавецький В.П.