Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" грудня 2016 р. Справа № 906/1099/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 204 від 21.11.2016;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедпак" (Житомирська обл., м. Новоград-Волинський)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (Житомирська обл., м. Новоград-Волинський)

про стягнення 5204511,78 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 5204511,78 грн заборгованості, з яких: 4911520,61 грн основного боргу за договором поставки № 7 від 01.07.2016, 266961,54 грн пені та 26029,63 грн 3% річних.

До початку розгляду справи до суду від позивача надійшов супровідний лист від 05.12.2016 вих. № 208, до якого додано довідку про заборгованості відповідача станом на 05.12.2016 та акт взаєморозрахунків за період з 01.06.2016 по 05.12.2016 з доказами відправлення та вручення акту відповідачу (а. с. 40 - 45).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві; вказав, що заборгованість відповідача за договором поставки № 7 від 01.07.2016 не змінилась та станом на день судового засідання, з урахуванням суми штрафних санкцій, складає 5204511,78 грн.

Відповідач свого уповноваженого представника в засідання суду не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 39).

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Укрмедпак" (позивач/постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (відповідач/покупець) договору поставки № 7 від 01.07.2014 (далі - договір, а. с. 10, 11), постачальник бере на себе зобов'язання здійснити поставку обумовленої продукції покупцю, а покупець - прийняти продукцію та оплатити постачальнику її ціну в строки та в порядку, передбаченому цим договором.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що асортимент та строки поставки кожної партії продукції, їх штучна та загальна вартість, зазначені в накладній, яка супроводжує кожну партію товару.

За п. п. 4.1, 5.4 договору, постачальник відвантажує покупцеві продукцію згідно усної (в телефонному режимі) або письмової заявки покупця. Право власності на продукцію переходить до покупця з моменту видачі (підписання) сторонами накладної на товар. Момент підписання накладної покупцем свідчить про факт отримання товару.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки № 7 від 01.07.2014, позивач за період з 10.06.2016 по 26.09.2016 поставив на підставі видаткових накладних (а. с. 12 - 22), а відповідач прийняв товару (ковпачків алюм. К-3-28) загальною вартістю 4923072,02 грн.

Приписами пункту 6.2 договору унормовано, що покупець здійснює оплату продукції постачальнику в день її отримання, зобов'язання по оплаті виникає з моменту підписання покупцем накладної на отриману продукцію. Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Судом встановлено, що відповідач, всупереч вище вказаному, обов'язок сплатити вартість товару у відповідності до умов п. 6.2 договору виконав частково, розрахувавшись з позивачем на суму 11551,41 грн, про що свідчить банківська виписка за 10.06.2016 (а. с. 33).

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений йому згідно з договором № 7 від 01.07.2014 товар склала 4911520,61 грн (4923072,02 - 11551,41), доказом чого є підписаний між сторонами та скріплений їх печатками акт звірки взаєморозрахунків за період 01.06.2016 по 12.10.2016.

З метою досудового врегулювання спору, позивач завернувся до відповідача з претензією від 27.09.2016 вих. № 160/1 про сплату заборгованості за поставку товару, однак, за даними позивача, претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а. с. 23).

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, у нього утворилась заборгованість, розмір якої станом на день подачі позову до суду склав 4911520,61 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положення аналогічного змісту містяться в статтях 525 і 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за поставку товару обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, та підлягають задоволенню на суму 4911520,61 грн.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків ціни позову (а. с. 24 - 26), позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 26029,63 грн.

Перевіривши проведені позивачем нарахування 3% річних, господарський суд встановив, що їх суми обґрунтовані та вірні.

Що стосується нарахованої до стягнення з відповідача пені у розмірі 266961,54 грн, слід зазначити таке.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.1 договору сторони визначили, що покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку пені за вказаний у ньому період прострочки грошового зобов'язання відповідача, суд встановив, що її суму у розмірі 266961,54 грн заявлено до стягнення правомірно.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач за підставами пред'явлення та предметом позов не оспорив, доказів погашення заборгованості перед позивачем не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню на суму 5204511,78 грн, з яких: 4911520,61 грн основного боргу, 266961,54 грн пені та 26029,63 грн 3% річних.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (11701, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Шевченка, буд. 19, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедпак" (11700, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський. вул. Волі, буд. 74, ):

- 4911520,61 грн основного боргу,

- 266961,54 грн пені,

- 26029,63 грн 3% річних,

- 78067,68 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.12.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2, 3 - сторонам - рек. з повід.