ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 грудня 2016 р. Справа № 903/863/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Волиньобленерго

до Державної установи Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області

про стягнення 39 700,28грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 03.06.2016р. №13/18-184

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 25.11.2016р. №33/23-797

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

В судовому засіданні 05.12.2016р. згідно ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 08.12.2016р. до 10.00год. для представлення позивачем доводів по суті заперечень та контр розрахунку відповідача.

В судовому засіданні 08.12.2016р. згідно зі ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство Волиньобленерго звернулось з позовом до Державної установи Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області про стягнення 39 700,28грн., в тому числі 23 840,30грн. пені за період з 25.10.2014р. по 27.07.2016р. згідно п. 4.2.1 договору про постання електричної енергії №529-0478000 від 14.02.2008р., 1 554,69грн. річних за період з 25.10.2014р. по 27.07.2016р. та 14 305,29грн. інфляційних втрат за період з листопада 2014р. по червень 2016р. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог послалось на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії №529-0478000 від 14.02.2008р.

Представник відповідача у відзиві від 01.12.2016р. №33/23-808 та судовому засіданні 05.12.2016р. позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що відповідно до п. 8.4. договору виписка рахунку-фактури за використану електричну енергію і рахунку-фактури за пеню проводиться позивачем протягом 3-х робочих днів після останнього дня розрахункового періоду.

Відповідно до п.3 додатку до договору період між датами на початку та в кінці розрахункового періоду прирівнюється до періоду дії тарифу (календарний місяць).

В порушення умов договору позивач надавав відповідачу рахунки на оплату за 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік до настання розрахункового періоду, що в подальшому вплинуло на неправильність нарахування пені, індексу інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до п. 8.4. договору передбачалось, що в разі виникнення заборгованості позивач протягом 3-х робочих днів після останнього дня розрахункового періоду надає відповідачу рахунок-фактуру на пеню, який і був би підставою для сплати пені в разі її нарахування. Однак, жодного рахунку позивач відповідачу не направляв.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України в разі предявлення вимоги боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги.

Однак, ні у 2014році, ні протягом 2015-2016 роках, позивач вимоги щодо існуючої заборгованості, а тим більше заборгованості по пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних відповідачу не направляв.

Крім того, в разі наявності будь-якої заборгованості, відповідно до п. 8.6. договору сторони мали б скласти графік погашення такої заборгованості. Однак, графіка погашення заборгованості позивач відповідачу не надав та й суду його не представив, що свідчить про його відсутність.

Позивач не врахував, що відповідач є державною установою, яка фінансується за рахунок Державного бюджету України, а в разі невиконання вимоги щодо існуючої заборгованості мав би нараховувати пеню в розмірі 0,1 відсотка, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 231 ГК України.

Зауважив, що пеня за період з 01.10.2014 року по 30.10.2015 року нарахована позивачем всупереч ст. 258 ЦК України, оскільки минув строк позовної давності, просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені.

Долучив до матеріалів справи розрахунок пені за період з 23.11.2015р. по 22.06.2016р., виходячи з розміру - 0,1% та копії платіжних доручень за 2014-2016р.р.

В судовому засіданні 05.12.2016р. згідно ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 08.12.2016р. до 10.00год. для представлення позивачем доводів по суті заперечень та контр розрахунку відповідача, в судовому засіданні 08.12.2016р. оголошувалася перерва до 08.12.2016р. до 12.30год. для представлення сторонами розрахунку пені з врахуванням строку позовної давності.

Представник позивача клопотанням від 07.12.2016р. №02-12/2845 долучив до матеріалів справи банківську картку відповідача за період з 01.10.2014р. по 01.12.2016р., рахунки на оплату пені за період з жовтня 2015р. по серпень 2016р.

Додатково повідомив, що відповідно до п. 1 додатку №3 «Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії» до договору покази розрахункових засобів обліку знімаються представником постачальника електричної енергії та підтверджуються споживачем відповідно до договору 16 числа (при 31 календарному дні в місяці), 15 числа (при 30 календарних дні в місяці), 13 числа (при 28 календарних дні в місяці).

Після зняття показів засобів обліку постачальник оформляє акт про використану електричну енергію, який складається у 2-х примірниках по одному для кожної сторони та надає споживачу разом з розрахунком за використану електроенергію.

У судовому засіданні 08.12.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві від 01.12.2016р.

Господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, -

встановив:

14.02.2008р. між Публічним акціонерним товариством "Волиньобленерго" (постачальник) та Державною установою Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 529-0478000, відповідно до розділу 1 якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок, споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами (а.с. 10-18).

У відповідності до п.8.1 договору оплата електричної енергії та інші платежі здійснюються споживачем самостійно, шляхом перерахування коштів на відповідні розрахункові рахунки постачальника електричної енергії в терміни, визначені додатком №2 Порядок розрахунків.

Відповідно до ч. 2 п. 3 додатку №2 Порядок розрахунків період між датами на початку та в кінці розрахункового періоду прирівнюється до періоду дії тарифу (календарного місяця) і величина коштів, які має сплатити споживач, визначається як добуток обсягу електричної енергії, спожитої (переданої) між датами зняття показів засобів обліку, на тариф, який діяв на кінець розрахункового періоду.

У п. 7.6 договору сторони обумовили, що розрахунковий період період часу між датами зняття показів засобів обліку, за який визначається обсяг спожитої електричної енергії та величина потужності.

Згідно додатку №3 «Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії» покази розрахункових засобів обліку знімаються представником постачальника електричної енергії та підтверджуються споживачем відповідно до договору 16 числа (при 31 календарному дні в місяці), 15 числа (при 30 календарних дні в місяці), 13 числа (при 28 календарних дні в місяці).

У разі неможливості отримання постачальником електричної енергії даних про спожиту електричну енергію в зазначений термін (незалежно від причин), визначення обсягу спожитої електричної енергії здійснюється за середньодобовим обсягом споживання за попередній розрахунковий період або за показами засобів обліку споживача зафіксованими постачальником електричної енергії.

Згідно п.2.2.3 договору споживач зобовязався оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №3 Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Відповідно до п. 2 додатку № 2 Порядок розрахунків до договору за фактично спожиту електричну енергію постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 3 операційних днів від дня отримання споживачем рахунку.

Позивачем відповідачу до оплати за використану електричну енергію були виставлені рахунки за період з жовтня 2014р. по жовтень 2016р. із зазначенням терміну оплати рахунку (а.с. 19-43).

Отримання рахунків за активну електричну енергію та пеню стверджується відмітками про отримання на останніх (а.с. 19-43).

Посилаючись на несвоєчасну оплату відповідачем виставлених рахунків, що стверджується платіжними дорученнями за період з жовтня 2014р. по червень 2015р., випискою по рахунку за період з 01.06.2015р. по 23.11.2016р. (а.с. 83-102), позивач звернувся з позовом про стягнення пені, річних та інфляційних втрат.

Стаття 275 ГК України передбачає, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.26 ЗУ Про електроенергетику споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Відповідно до ст.ст.216 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Згідно із ст.ст. 230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами договору №529-0478000 від 14.02.2008р. (п.4.2.1) за внесення платежів з порушенням термінів, визначених додатком №2, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Порушення строків оплати, визначених договором, стверджується договором про постачання електричної енергії №529-0478000 від 14.02.2008р. з додатками №2, 3 (а.с. 10-18), рахунками за активну електричну енергію та пеню за період з жовтня 2014р. по жовтень 2016р. із зазначенням терміну оплати рахунку (а.с. 19-43, 161-170), платіжними дорученнями за період з жовтня 2014р. по червень 2015р. із зазначенням призначення платежу за активну електроенергію згідно рахунків, випискою по рахунку за період з 01.06.2015р. по 23.11.2016р. (а.с. 83-102).

У відповідності до ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем нараховано відповідачу 23 840,30грн. пені за період з 25.10.2014р. по 27.07.2016р. (а.с. 47-54).

Відповідачем у відзиві від 01.12.2016р. та у судових засіданнях заявлено про сплив строку позовної давності для нарахування пені за період з 25.10.2014р. по 30.10.2015р.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, аналіз норми частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Підставна до нарахування пеня в межах строку позовної давності за період з 17.11.2015р. по 27.07.2016р., оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою 17.11.2016р., що стверджується штемпелем господарського суду Волинської області (а.с. 30).

Перевіривши розрахунок пені, наданий представником позивача, за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3. з врахуванням заяви представника відповідача про пропуск строку позовної давності, підставною є пеня в розмірі 10 924,63грн. за період з 17.11.2015р. по 27.07.2016р., яка і підлягає до задоволення в силу ст.ст. 230-232, 343 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", п.4.2.1 договору №529-0478000 від 14.02.2008р.

Пеня нарахована по рахункам №529-0478000/8/1 від 20.08.2015р. (прострочення з 17.11.2015р.), №529-0478000/9/1 від 18.09.2015р. (прострочення з 17.11.2015р.), №529-0478000/10/1 від 19.10.2015р. (прострочення з 17.11.2015р.), №529-0478000/11/1 від 18.11.2015р. (прострочення з 24.11.2015р.), №529-0478000/12/1 від 25.12.2015р. (прострочення з 31.12.2015р.), №529-0478000/1/1 від 25.01.2016р. (прострочення з 29.01.2016р.), №529-0478000/2/1 від 23.02.2016р. (прострочення з 27.02.2016р.), №529-0478000/3/1 від 21.03.2016р. (прострочення з 26.03.2016р.), №529-0478000/4/1 від 22.04.2016р. (прострочення з 28.04.2016р.), №529-0478000/5/1 від 19.05.2016р. (прострочення з 25.05.2016р.), №529-0478000/6/1 від 21.06.2016р. (прострочення з 25.06.2016р.).

У стягненні 12 915,67грн. пені слід відмовити за спливом позовної давності.

Суд зауважує, що пеня є договірним зобовязанням сторін, узгодженим у договорі про постачання електричної енергії №529-0478000 від 14.02.2008р., який підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 №11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

Судом не прийняті заперечення відповідача у відзиві від 01.12.2016р. №33/23-808 щодо визначення розрахункового періоду, як такі, що спростовуються змістом п. 7.6 договору, ч. 2 п. 3 додатку №2 Порядок розрахунків, п. п. 1, 2 додатку №3 Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії та зважаючи на те, що відповідно до положень п. 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 р. №28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17 жовтня 2005 р. №910), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1996 р. за №417/1442, розрахунковий період - період часу, зазначений у договорі, за який визначається обсяг спожитої та/або переданої електричної енергії, величина потужності та здійснюються відповідні розрахунки.

Не прийняті судом і доводи щодо відсутності рахунків на пеню, як такі, що спростовані долученими до справи доказами - рахунками (а.с. 161-170).

Крім того, суд зауважує, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, оскільки в договорі чітко вказано строк виконання зобовязання зі сплати отриманої електричної енергії та настання відповідальності (сплати пені) у випадку порушення строків оплати.

Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності вимоги по пені, інфляційних втратах та річних з посиланням на ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки договором був визначений порядок оплати за електричну енергію, підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 530 ЦК України в частині предявлення вимог кредитора та обовязку боржника виконати обовязок у семиденний строк немає.

Вказана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014р. у справі №3-125гс14.

Крім того, відповідач отримував рахунки на оплату електричної енергії із зазначенням терміну оплати і здійснював платежі з посиланням на вказані рахунки, зауважень до рахунків не надходило.

Нарахування пені як відповідальність споживача за несвоєчасне внесення платежів обумовлена сторонами у п. 4.2.1 договору про постачання електричної енергії №529-0478000 від 14.02.2008р., а нарахування інфляційних втрат та річних передбачено частиною другою статті 625 ЦК України.

Судом не прийнятий контррозрахунок пені, наданий представником відповідача, виходячи із розміру пені 0,1% на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України з огляду на таке:

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення повязане з виконанням державного контракту, або виконання зобовязання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобовязання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобовязання, повязаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 6 грудня 2010 року в справі № 3-4гс10, від 20 грудня 2010 року у справі № 3-41гс10, від 28 лютого 2011 року у справі № 3-11гс11, від 4 лютого 2014р. у справі №3-1гс14.

Твердження відповідача про відсутність графіка погашення заборгованості по пені, індексу інфляції та річних спростовується змістом п. 8.6 договору, яким не передбачено обовязку складання графіку погашення пені, річних та інфляційних втрат.

В силу ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у листах від 01.06.2012р. Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за 2010-2011р.р., від 18.02.2014р. Аналіз практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві та Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 3.1, 4.1, 7.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зауважив, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями та входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, має в силу ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити кредиторові три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України п. 1.3 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зауважив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками, не оспореними відповідачем, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 1 554,69грн. річних за період з 25.10.2014р. по 27.07.2016р. та 14 305,29грн. інфляційних втрат за період з листопада 2014р. по червень 2016р.

Розрахунки нарахування інфляційних нарахувань та річних перевірено за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд вважає, що останні підставні та підлягають до задоволення згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки спір в частині задоволених вимог до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 929,70грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 193, 216-218, 230-233, 275, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 267, 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України Про електроенергетику, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

вирішив:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Волинській області», 43001, м. Луцьк, вул. Чернишевського, 114Б, код ЄДРПОУ 0873443

на користь Публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго", 43023, м. Луцьк, вул..4,

10 924,63грн. пені, 1 554,69грн. річних, 14 305,29грн. інфляційних втрат, 929,70грн. витрат по сплаті судового збору. Всього: 27 714,31грн.

3.У стягненні 12 915,67грн. пені відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 цього Кодексу.

Повне рішення складено

09.12.2016р.

Суддя С.Т.Філатова