ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа № 917/1457/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М., суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№3054 П/1-8) на рішення господарського суду Полтавської області від 13 жовтня 2016 року у справі

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Кременчук, Полтавська область

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук, Полтавська область

про стягнення 98 446,43 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПП ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом, в якому після уточнень просив стягнути з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" 98 446,43 грн. заборгованості за договором поставки товару №0072-СН від 22.01.2014 р., з яких: 51 990,00 грн. основного боргу, 42 412,37 грн. інфляційних, 3760,00 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 13.10.2016 р. у справі № 917/1457/16 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено повністю.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивач в порушення умов договору під час поставки не надав відповідачу сертифікат якості або паспорт заводу виробника на підтвердження якості товару та його відповідності ГОСТУ, ДСТУ, ТУ. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. У відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, вказує, що оскільки факт поставки та отримання відповідачем товару за спірним договором є підтвердженим належними доказами - видатковою накладною, у ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" у відповідності з вимогами чинного законодавства виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару на умовах договору. Просить рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Крім того, позивач просить розглянути справу без його участі за наявними в ній матеріалами.

Сторони в судове засідання своїх представників не направили. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів вважає, що судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. за №75, вважає, що не з'явлення в судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи, тому справа розглядається відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами.

У зв'язку з хворобою судді Шепітько І.І., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2016 року для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.2014 р. між ПП ОСОБА_1 (постачальник) та ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" (покупець) був укладений договір поставки товару № 0072-СН, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату (а.с. 9-10).

Згідно з п. 1.2 договору найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються специфікацією - (ями), що є додатками до цього договору.

Відповідно до специфікації № 1 найменування товару: шнур силіконовий 9973.736.00.001 в кількості 50 кг по ціні 273,00 грн. всього 13 650,00 грн.; шнур силіконовий 9973.736.00.002 в кількості 50 кг по ціні 273,00 грн. всього 13 650,00 грн.; шнур силіконовий 9973.736.00.005 в кількості 50 кг по ціні 273,00 грн. всього 13 650,00 грн.; трубка силіконова 6x3 ТУ 38 105 1165-90 в кількості 50 м. по ціні 47,50 грн. всього 2 375,00 грн. Разом 43 325,00 грн. ПДВ: 8665,00 грн. Усього 51990,00 грн.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що ціна товару за цим договором становить 51 990,00 грн.

Поставка товару здійснюється протягом 10 банківських днів з дати отримання постачальником заявки покупця на замовлення товару. Датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної або дата на товарно-транспортній накладній перевізника або дата календарного штемпеля залізничної накладної або квитанції про приймання вантажу (розділ 2 договору).

Підтвердженням якості та комплектності товару з боку постачальника є сертифікат якості (п. 4.1 договору).

Розрахунок за товар, згідно п. 6.1 договору, здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки.

За пунктом 9.2. товар приймається покупцем згідно видаткової накладної. Відвантаження товару покупцю здійснюється після пред'явлення останнім довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей.

Термін дії договору, встановлений пунктом 13.2 - до 22 січня 2015 р.

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 13.3 договору).

На виконання умов договору постачальник поставив покупцю товар на загальну суму 51990,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000009 від 11.02.2014 р. та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей від 10.02.2014 р. за № (а.с. 11-12).

Покупець зобов'язання щодо здійснення оплати за отриманий товар не виконав, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 51990,00 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення ПП ОСОБА_1 до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" 51 990,00 грн. основного боргу, 42 696,43 грн. інфляційних та 3760,00 грн. 3% річних.

В обґрунтування позову ПП ОСОБА_1 посилається на умови договору поставки №0072-СН від 22.01.2014 р. та приписи ст.ст. 530, 625, 692, 695 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України.

Під час розгляду справи позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань, просив зменшити суму інфляційних до 42412,37 грн.

Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги з урахуванням уточнень, визнав їх обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду з огляду на таке.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла на підставі укладеного між сторонами договору поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1.ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Згідно ст. 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось вище, на виконання умов договору №0072-СН від 22.01.2014 р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 51990,00 грн. Факт прийняття товару не заперечується сторонами, підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною та довіреністю.

Згідно п. 2.4 договору датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної або дата на товарно-транспортній накладній перевізника або дата календарного штемпеля залізничної накладної або квитанції про приймання вантажу.

В п. 6.1 договору сторони обумовили строк оплати за отриманий товар: протягом 60 календарних днів з дати поставки.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Відповідно до видаткової накладної №РН-0000009 поставку було здійснено 11.02.2014 р. Таким чином, зобов'язання по оплаті отриманого товару у відповідача виникло 12.04.2014 р.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про наявність боргу за спірним договором в сумі 51990,00 грн., що підтверджується належними доказами здійснення поставки товару за договором №0072-СН від 22.01.2014 р. - видатковою накладною та довіреністю, підписаними та скріпленими печатками обох сторін; відсутністю доказів на підтвердження оплати вартості поставленого та отриманого покупцем товару.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про ненадання йому постачальником документів підтверджуючих якість товару, що, в свою чергу, свідчить про ненастання строку оплати, з огляду на таке.

Відповідачем на підтвердження своєї позиції не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій доказів на підтвердження факту ненадання постачальником документів підтверджуючих якість товару. В матеріалах справи відсутні докази звернення покупця ані під час приймання товару, ані після цього з відповідними вимогами або претензіями до постачальника.

Крім того, відповідно до п. 9.3 договору приймання товару за кількістю і якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається відповідним чинним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом (ст. 678 Цивільного кодексу України).

В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача з вищевказаними вимогами.

Відповідно до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено перелік основних реквізитів первинних бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитами є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наявна в матеріалах справи видаткова накладна містить підпис особи, яка передавала товар та приймала його. Отже матеріалами справи підтверджується факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних правовідносин, які є документальним підтвердженням передачі відповідачу товару та доказом права вимоги щодо оплати грошових коштів за поставку цього товару.

Вищенаведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 51990,00 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат (з урахуванням уточнень), а також їх перерахунок, здійснений господарським судом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов правомірного висновку про їх відповідність вимогам чинного законодавства та задовольнив позов в цій частині.

Враховуючи наведене, беручи до уваги відсутність документального підтвердження апеляційних вимог, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 13.10.2016 р. у справі № 917/1457/16 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в зв'язку з чим, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 13.10.2016 р. у справі № 917/1457/16 залишити без змін.

Повна постанова підписана 08.12.2016 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Пелипенко Н.М.