РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2016Справа №910/19681/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна інвестицій агенція»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська іноваційно-фінансова компанія»
простягнення 118639619 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Симончук О.М. - представник за довіреністю б/н від 01.12.2016;

від відповідача: Буділовський М.М. - представник за довіреністю б/н від 07.09.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.10.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна інвестицій агенція» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська іноваційно-фінансова компанія» про стягнення 118639619 грн. 00 коп., з яких 94600680 грн. 00 коп. основного боргу, 388769 грн. 00 коп. пені та 23650170 грн. 00 коп. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення законодавства України та укладеного між сторонами Договору № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016, не у повному обсязі здійснив оплату за придбані у позивача цінні папери, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 94600680 грн. 00 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 388769 грн. 00 коп. за період з 01.10.2016 по 05.10.2016 та штраф у розмірі 23650170 грн. 00 коп. (25% від несвоєчасно сплаченої суми).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 порушено провадження у справі № 910/19681/16 та справу призначено до розгляду на 18.11.2016.

17.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких відповідач зазначив, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016 (щодо передачі у власність відповідача цінних паперів, загальною вартістю 100000680 грн. 00 коп.). При цьому, відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 94600680 грн. 00 коп. та пені у розмірі 388769 грн. 00 коп., однак, заперечив щодо стягнення з нього штрафу у розмірі 23650170 грн. 00 коп., зазначивши, що розмір штрафу є надмірно великим порівняно із збитками позивача, що є підставою для зменшення розміру штрафу на 25% (на підставі ст. 233 Господарського кодексу України).

У судовому засіданні 18.11.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 02.12.2016.

У судовому засіданні 02.12.2016 представник позивача надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.12.2016 не заперечив проти задоволення позовних вимог, підтримав подане ним клопотання про зменшення штрафу.

У судовому засіданні 02.12.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна інвестицій агенція» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська іноваційно-фінансова компанія» (покупець) укладено Договір № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати цінні папери у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити на умовах цього договору наступні цінні папери: акції прості іменні, без документарні, кількістю 320515000 штук, договірною вартістю однієї акції 0,312 грн.

Відповідно до п. 1.2 Договору № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016 загальна номінальна вартість цінних паперів становить 80128750 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1.3 Договору № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016 загальна договірна вартість цінних паперів становить 100000680 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 8.1 Договору № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016 він набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, включаючи зобов'язання по сплаті неустойки.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст Договору № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу цінних паперів.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частин 1 та 4 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання в межах своєї компетенції та відповідно до встановленого законодавством порядку можуть випускати та реалізовувати цінні папери, а також придбавати цінні папери інших суб'єктів господарювання. Цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Згідно зі ст. 165 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання можуть придбавати акції та інші цінні папери, зазначені у цьому Кодексі, за рахунок коштів, що надходять у їх розпорядження після сплати податків та відсотків за банківський кредит, якщо інше не встановлено законом. Цінні папери оплачуються суб'єктами господарювання у гривнях, а у випадках, передбачених законом та умовами їх випуску в обіг, - в іноземній валюті. Незалежно від виду валюти, якою проведено оплату цінних паперів, їх вартість виражається у гривнях. Операції купівлі-продажу цінних паперів здійснюють їх емітенти, власники, а також торговці цінними паперами - посередники у сфері випуску та обігу цінних паперів. Види та порядок здійснення зазначеної діяльності визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016, передавши відповідачу обумовлені у вказаному договорі цінні папери загальною договірною вартістю 100000680 грн. 00 коп., що підтверджується долученими позивачем та відповідачем до матеріалів справи копіями виписок про операції з цінними паперами за 30.08.2016.

При цьому, у відзиві на позовні заяву відповідач підтвердив факт належного виконання позивачем обов'язку з перерахування відповідачу цінних паперів за Договором № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2.2 Договору № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016 покупець зобов'язується перерахувати грошові кошти у сумі, що зазначена у п. 1.3 договору, на рахунок продавця № 7623 в ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» до 30.09.2016 включно.

Судом встановлено, що 01.09.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5400000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача та платіжним дорученням № 7903 від 01.09.2016, копії яких долучено позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 16.11.2016 (призначення платежу - часткова оплата за Договором № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016).

Крім того, 17.11.2016 через канцелярію суду відповідачем долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення № 7903 від 01.09.2016 про сплату позивачу грошових коштів за Договором № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016 у розмірі 5400000 грн. 00 коп.

Таким чином, враховуючи загальну договірну вартість цінних паперів, проданих позивачем відповідачу, що становить 100000680 грн. 00 коп., та розмір сплачених відповідачем грошових коштів - 5400000 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача з оплати вартості цінних паперів становить 94600680 грн. 00 коп., що також відображено в акті звіряння взаємних розрахунків за період з 01.08.2016 по 10.11.2016, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками позивача і відповідача (копія долучена позивачем до матеріалів справи 16.11.2016).

Доказів сплати відповідачем грошових коштів у розмірі 94600680 грн. 00 коп. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано, та факт існування вказаного розміру заборгованості відповідачем не заперечувався.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська іноваційно-фінансова компанія» у розмірі 94600680 грн. 00 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна інвестицій агенція» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська іноваційно-фінансова компанія» суми основного боргу у розмірі 94600680 грн. 00 коп. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 388769 грн. 00 коп. за період з 01.10.2016 по 05.10.2016.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.1 Договору № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016 у випадку невиконання або неналежного виконання покупцем своїх зобов'язань відповідно до п. 2.1 договору покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який вона нараховується, та яка обчислюється від розміру заборгованості покупця, за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано календарну кількість днів у 2016 році - 366 днів, що повинно бути взято до уваги при здійсненні розрахунку пені.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУКількість днів у 2016 роціСума пені за період прострочення
.10.2016 - 05.10.2016515%366387707.70
Таким чином, обґрунтованим розміром пені, який підлягає стягненню з відповідача, є 387707 грн. 70 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна інвестицій агенція» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська іноваційно-фінансова компанія» пені у розмірі 388769 грн. 00 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 387707 грн. 70 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 23650170 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання

Згідно з п. 5.1 Договору № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016 у випадку, якщо прострочення перевищує 5 календарних днів, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 25% від несвоєчасно сплаченої суми за цим договором.

З огляду на те, що прострочення відповідача з оплати у повному обсязі вартості придбаних у позивача цінних паперів, становить більше 5-ти календарних днів, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 25% від несвоєчасно сплаченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна інвестицій агенція» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська іноваційно-фінансова компанія» штрафу у розмірі 23650170 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу (на підставі ст.ст. 551 ЦКУ та 233 ГКУ) суд зазначає таке.

Так, у клопотанні про зменшення розміру штрафу, відповідач зазначає, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим порівняно із збитками позивача, існує невідповідність розміру штрафу наслідкам порушення виконання відповідачем зобов'язання, та при цьому відповідач згодний добровільно усунути порушення.

Крім того, відповідач зазначив, що несвоєчасне виконання зобов'язання відповідачем є результатом кризи світової фінансової системи в цілому та складної економічної ситуації в Україні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд зазначає, що наведені відповідачем обставини щодо світової фінансової кризи та складної економічної ситуації в Україні не є достатніми підставами для зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з боржника.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, умови, викладені у п. 5.1 Договору № БВ1709/16 купівлі-продажу цінних паперів від 30.08.2016 (щодо нарахування штрафу у розмірі 25% від несвоєчасно сплаченої суми), визначені на розсуд сторін та погоджені ними.

При цьому, суд зазначає, що за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-473цс16.

Відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами винятковості випадку, невідповідності розміру стягуваних штрафних санкцій (штрафу) розміру завданих збитків (суми основного боргу), а також не надано доказів на підтвердження добровільного усунення відповідачем вчиненого порушення та його наслідків.

При цьому, судом враховано, що станом на дату розгляду справи у суді відповідачем не було вчинено жодних дій для погашення вказаної заборгованості.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська іноваційно-фінансова компанія» (04212, м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 12-А; ідентифікаційний код: 24096743) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна інвестицій агенція» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12; ідентифікаційний код: 33947267) суму основного боргу у розмірі 94600680 (дев'яносто чотири мільйони шістсот тисяч шістсот вісімдесят) грн. 00 коп., пеню у розмірі 387707 (триста вісімдесят сім тисяч сімсот сім) грн. 70 коп., штраф у розмірі 23650170 (двадцять три мільйони шістсот п'ятдесят тисяч сто сімдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 206698 (двісті шість тисяч шістсот дев'яносто вісім) грн. 15 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 07.12.2016

Суддя І.М. Отрош