КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа№ 910/15717/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання - Бовсунівської Л.О.

представників сторін:

позивача - Напіральська А.О.

відповідача - Харчук В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Лісогосподарський Інноваційно - аналітичний центр"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 по справі №910/15717/16 (судя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Латчбахер Україна"

до Державного підприємства "Лісогосподарський Інноваційно -

аналітичний центр"

про стягнення 59974,12 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 по справі №910/15717/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАТЧБАХЕР УКРАЇНА" 48313,62 грн інфляційних втрат, 3452,80 грн трьох процентів річних, а також 1214,75 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, Державне підприємство "Лісогосподарський Інноваційно - аналітичний центр" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 13.12.2016.

13 грудня 2016 року представником позивача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 13.12.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва 06.10.2016.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва 06.10.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

1 квітня 2013 року між ТОВ "Латчбахер Україна" та ДП "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" укладено договір № 01-04/1.

Відповідно до умов Договору Товариство зобов'язалось виконати роботи з технічної підтримки (супровід) програмного продукту, а Підприємство - прийняти та оплатити ці роботи.

В зв'язку з неналежним виконанням ДП "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" умов Договору ТОВ "Латчбахер Україна" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2014 року по справі №910/23293/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 4 лютого 2015 року, позов Товариства задоволено та стягнуто з Підприємства основний борг у розмірі 115137,12 грн., три проценти річних у розмірі 319,65 грн., інфляційні втрати в розмірі 14863,45 грн. та судовий збір у розмірі 2606,40 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач зазначене рішення належним чином не виконав, в зв'язку з чим просить стягнути з останнього 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з п. 9 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 року № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплати боргу, з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 4.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 №37/64.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Місцевим господарським судом встановлено що зазначене рішення відповідач виконував частково, а саме оплатив: 30 березня 2015 року - 25000,00 грн., 7 вересня 2015 року - 40000,00 грн., 16 грудня 2015 року - 50000,00 грн. та 18 лютого 2016 року - 17926,62 грн.

Місцевий господарський суд здійснивши перерахунок 3% та інфляційних втрат з врахуванням статей 251-255, 599 ЦК України встановив, що з 23 жовтня 2014 року по 29 березня 2015 року нарахування мають здійснюватись на суму основного боргу в розмірі 115 137,12 грн., 30 березня 2015 року - на 107 926,62 грн., з 2 квітня 2015 року по 6 вересня 2015 року - на 107 926,62 грн., з 8 вересня 2015 року по 15 грудня 2015 року - на 69 926,62 грн. та з 16 грудня 2015 року по 18 грудня 2015 року - на 17 926,62 грн.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений місцевим господарським судом, який є арифметично вірним, прийшла до висновку про його обґрунтованість.

Твердження апелянта, що відповідач мав право утриматись від виконання зобов'язання на строк розгляду справи апеляційним господарським судом, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки, як зазначалось вище постановою Київського апеляційного господарського суду від 4 лютого 2015 року рішення місцевого господарського суду залишено без змін. При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, в тому числі щодо сплати 3% та інфляційних втрат.

Інші доводи апелянта не спростовують законного та обґрунтованого висновку місцевого суду щодо наявності підстав для стягнення матеріальних втрат, які поніс позивач внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення господарського суду міста Києва по справі №910/15717/16.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства "Лісогосподарський Інноваційно - аналітичний центр" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 по справі №910/15717/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Лісогосподарський Інноваційно - аналітичний центр" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 по справі №910/15717/16 без змін.

2.Матеріали справи №910/15717/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна