КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р. Справа№ 910/3706/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Учбово-виробничий центр «Дует» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 року

у справі №910/3706/16 (суддя - Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Учбово-виробничий центр «Дует»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор-комфорт»

третя особа, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Алмаз-Діамант Ю»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -

1. Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сантім»

2. Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції»

про стягнення 41 391 361, 12 грн

за участю представників сторін:

від позивача - Самсоненко С.В. - директор, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Шевченківським РВ ГУ МВС України в м. Києві 19.11.1998, Бахмацький К.А., довіреність № 41 від 20.07.2016

від відповідача - Білічак Х.В., в.о. директора, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Багородчанським РВ УМВС в Івано-Франківській області, 27.02.2006

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - не з'явились

від третьої особи 1, 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Учбово-виробничий центр «Дует» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор-комфорт» (відповідач у справі) про стягнення заборгованості за договором позики б/н від 31.08.2015 року в загальному розмірі 41 391 631, 12 грн., з яких: 38 422 805, 00 грн - основний борг, 2 779074, 12 грн. - пеня, 189 482, 00 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем взятого зобов'язання за договором позики від 31.08.2015 щодо повернення у визначений договором строк суми позики, що відповідно є порушенням зобов'язання, за яке позивач просить суд покласти на відповідача передбачену договором та законом відповідальність.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив з того, що право вимоги сплати відповідачем грошових коштів позивач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Учбово-виробничий центр «Дует», відступило третій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Алмаз-Діамант Ю» за договором відступлення права вимоги від 22.03.2016, а тому суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на звернення до суду з вимогами до відповідача про стягнення грошових коштів за договором позики.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Учбово-виробничий центр «Дует» подав апеляційну скаргу №37 від 14.07.2016, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2016 апеляційну скаргу №37 від 14.07.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю «Учбово-виробничий центр «Дует» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено розгляд справи на 19.10.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 у зв'язку з неявкою судове засідання представників позивача та третіх осіб відкладено розгляд справи на 16.11.2016 на 09:20 год..

Враховуючи неявку представників третіх осіб у судове засідання 16.11.2016, залучення до участі у справі Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, та клопотання позивача про відкладення розгляду справи з метою подання додаткових пояснень по суті спору, розгляд справи Київським апеляційним господарським судом було відкладено на 07.12.2016, про що винесено відповідну ухвалу.

Від позивача до Київського апеляційного господарського суду були подані додаткові письмові пояснення, в яких позивач стверджує про правомірність заявлених позовних вимог, і зазначає, що оскільки договір відступлення права вимоги, який було укладено із ТОВ «Алмаз Діамант Ю» було розірвано за взаємною згодою сторін з 20.07.2016 згідно Додаткової угоди від 20.07.2016, то слід вважати, що договір відступлення фактично не відбувся і кредитором за зобов'язанням, що виникло з договору позики є саме ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует». З урахуванням наведеного позивач просить задовольнити заявлені позовні вимоги повністю.

У судовому засіданні 07.12.2016 представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просять суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.12.2016 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та додатково поданих запереченнях.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Беручи до уваги належне повідомлення учасників процесу про розгляд апеляційної скарги, закінчення, встановлених ст. 102 ГПК України строків розгляду апеляційної скарги, відсутність заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

31.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Учбово-виробничий центр «Дует» (позикодавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор-комфорт» (позичальник за договором, відповідач у справі) було укладено договір позики (а.с. 11-12 том 1), відповідно до п.1.1. якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 38 422 805,00 грн, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві суму позики в строки, передбачені цим договором.

Згідно з п. 1.3. договору позика за договором є безпроцентною. Проценти за позикою не нараховуються.

Відповідно до п. 2.2 договору позики позичальник зобов'язався повернути позикодавцю суму позики в повному обсязі в строк до 31.12.2015. Повернення позики здійснюється шляхом перерахування позичальником суми позики у безготівковій формі на поточний рахунок позикодавця (п. 2.4. договору).

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що на виконання умов договору позивачем було надано позичальнику позику у сумі 38 422 805,00 грн, що підтверджується банківською випискою, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 13 том 1), що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов'язання за договором.

За своєю правовою природою укладений договір є договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Як зазначає позивач, позичальник свої зобов'язання за договором позики у строк встановлений договором не виконав, внаслідок чого ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача основного боргу, нарахованих на суму боргу пені та 3% річних.

Колегія суддів зазначає, що право вимоги кредитора полягає у тому, що він може вимагати відповідного виконання зобов'язання у боржника, і особа, яка реалізує свої права кредитора, повинна бути володільцем (набувачем) відповідних прав у встановленому законом порядку.

Однак, як свідчать матеріали справи, 22.03.2016 між ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» (первісний кредитор за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алмаз-Діамант Ю» (новий кредитор за договором) було укладено договір про відступлення права вимоги (а.с. 155-156 том 2), відповідно до п. 1.1. якого, первісний кредитор уступив новому кредитору право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор-Комфорт» виконання грошового зобов'язання, а саме право вимагати від боржника сплати грошових коштів у сумі 38 442 805,00 грн. згідно умов договору позики (без номера), укладеного 31.08.2015 між первісним кредитором та боржником, далі грошова вимога.

Згідно з п. 1.2 договору підстави виникнення грошової вимоги: договір позики (без номера) від 31.08.2015, платіжне доручення первісного кредитора № 405 від 04.09.2015 на суму 38 422 805,00 грн., далі разом - основний договір.

Відповідно до п. 1.4 договору разом з грошовою вимогою від первісного кредитора до нового кредитора переходять всі права, що існують за основним договором та/або передбачені ним, та які (права) забезпечують здійснення грошової вимоги, зокрема, але не виключно: право на стягнення неустойки (пені, штрафу), що передбачене Основним договором.

Станом на 01.03.2016 первісний кредитор має право на стягнення з боржника, зокрема, пені за прострочення повернення позики, що передбачена пунктом 3.1 договору позики - у розмірі 2 779 074,12 грн, а також 3 % річних відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - у розмірі 189 482,00 грн, у загальній сумі 2 968 556,12 грн. (далі - Додаткова вимога).

Пунктом 1.5 договору визначено, що первісний кредитор в момент підписання цього договору передає новому кредитору оригінали документів (або належним чином завірені копії), що вказані у п. 1.2 цього договору, та які підтверджують дійсність, зміст та обсяг вимог, що передаються.

Підписанням цього договору новий кредитор підтверджує отримання ним у повному обсязі від первісного кредитора документів, що підтверджують грошову вимогу (інших набутих прав - додаткову вимогу) та інформації, необхідної для здійснення новим кредитором таких прав вимоги.

У відповідності до п. 1.6 договору грошова вимога та інші права вимоги, що ґрунтуються на основному договорі (зокрема додаткова вимога), переходять у повному обсязі до нового кредитора (припиняються у первісного кредитора та виникають у нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору про відступлення права вимоги.

Згідно з пунктами 2.1 та 2.2 договору за відступлення первісним кредитором новому кредитору грошової вимоги, новий кредитор сплачує первісному кредитору грошову суму у розмірі 41 391 361,12грн без ПДВ.

Новий кредитор зобов'язаний сплатити первісному кредитору грошові кошти у сумі, визначеній в п. 2.1 цього договору, в строк до 31.12.2016 включно.

Пунктами 4.1., 4.4. договору визначено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами. Будь-які зміни і доповнення до цього договору оформлюються додатковими угодами сторін в письмовій формі, які повинні бути підписані належним чином уповноваженими на це представниками сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Таким чином, якщо інше не встановлено договором або законом, відступлення права вимоги є двостороннім правочином, в якому сторонами є первісний кредитор і новий кредитор. У цьому випадку боржник - не є стороною у цьому правочині, а лише наділений правом не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України) та правом висувати проти вимоги кредитора заперечення (ст. 518 ЦК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов'язків, не погіршує становище боржника і не зачіпає його інтересів, та здійснюється без згоди боржника, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати попередньому кредитору грошові кошти за отримане право вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з умов договору відступлення від 22.03.2016, ТОВ «Алмаз- Діамант Ю» зобов'язаний був до 31.12.2016 сплатити на користь ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» грошові кошти за відступлене право вимоги у розмірі 41 391 361,12 грн, тобто укладений договір відступлення слід вважати двостороннім та оплатним правочином.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пунктами 1.5., 1.6., 4.1. договору відступлення сторонами узгоджено момент набрання договором чинності, момент набуття ТОВ «Алмаз-Діамант Ю» прав кредитора по відношенню до ТОВ «Фактор-Комфорт» та відповідно момент, з якого у ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» припиняються права кредитора щодо ТОВ «Фактор-Комфорт» та з якого у ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» виникає право вимагати оплати коштів вже від ТОВ «Алмаз-Діамант Ю» за оплатне відступлення права вимоги, і цим моментом сторони визначили момент підписання договору уповноваженими представниками сторін.

Беручи до уваги, що договір відступлення від 22.03.2016 був підписаний зі сторони ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» його директором Самсоненком С.В., а зі сторони ТОВ «Алмаз-Діамант Ю» Генеральним директором - ОСОБА_6, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб, то слід вважати, що договір відступлення набрав чинності та став підставою для настання правових наслідків, які визначені його умовами.

З огляду на зазначене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що, на підставі укладеного між ТОВ «Алмаз- Діамант Ю» та ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» договору про відступлення права вимоги, ТОВ «Алмаз- Діамант Ю» набуло право вимоги за договором позики до ТОВ «Фактор-Комфорт», а тому саме новий кредитор, тобто ТОВ «Алмаз- Діамант Ю», наділений правом вимагати від відповідача виконання зобов'язань останнього за договором позики.

Заперечуючи проти існування у ТОВ «Алмаз- Діамант Ю» права вимоги до відповідача, позивач посилається на розірвання з 20.07.2016 вищезазначеного договору відступлення від 22.03.2016.

Так, на підтвердження своїх доводів, ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» надав до суду апеляційної інстанції Додаткову угоду від 20.07.2016 (а.с. 40 том 3 ) про розірвання договору про відступлення права вимоги від 22.03.2016, згідно п. 1 якої ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» та ТОВ «Алмаз Діамант Ю» дійшли взаємної згоди з 20.07.2016 розірвати договір про відступлення права вимоги б/н від 22.03.2016. Жодних оплат за договором сторони не здійснювали.

Пунктом 2 додаткової угоди визначено, що з моменту набуття чинності даної додаткової угоди сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками та не мають жодних фінансових претензій та не будуть мати в майбутньому.

Інших правових наслідків сторони у Додатковій угоді від 20.07.2016 не визначили.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно ст. 598, 604, ч. 2 ст. 653 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Тобто, розірвання договору тягне для сторін настання відповідних правових наслідків, перелік і зміст яких може бути визначений або самим договором, який розривається, або додатковим правочином про розірвання договору, або законом. При цьому, за загальним правилом, якщо інше не встановлено сторонами самостійно, момент, з якого договірне зобов'язання вважається припиненим слід вважати досягнення сторонами домовленості про розірвання договору.

З наданого до суду договору про розірвання договору відступлення права вимоги, колегією суддів встановлено, що сторонами (ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» та ТОВ «Алмаз Діамант Ю») досягнуто згоди щодо розірвання з 20.07.2016 договору відступлення, укладеного ними 22.03.2016.

Згідно з ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правило, визначене у ч. 4 ст. 653 ЦК України, пояснюється тим, що у разі розірвання договору не відбувається нівелювання юридичних наслідків правочину, на підставі якого виникло договірне правовідношення (на відміну від випадків визнання правочинів недійсними), тому сторони не повертаються у первісний стан, тобто не застосовується реституція. У випадку розірвання договору сторони з моменту такого розірвання перестають бути зобов'язаними один перед одним. Разом з цим, сторони можуть вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору, якщо така можливість передбачена сторонами договором про розірвання або законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що чинним цивільним законодавством не передбачено реституцію (тобто повернення сторонами одна одній того, що одержала кожна внаслідок укладення та виконання договору) у випадку розірвання договору, як це передбачено у випадках визнання правочинів недійсними. Набуте кожною із сторін у зобов'язанні до моменту розірвання залишається у сторін, якщо іншого не визначено самими сторонами або законом.

Оскільки у Додатковій угоді про розірвання сторонами не визначено такого наслідку розірвання договору, як повернення до ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» прав вимог, які відступались за договором відступлення від 22.03.2016, такі наслідки не передбачені також цивільним законодавством, то апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що у ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует» станом на момент розгляду справи як у суді першої інтонації, так і в апеляційному господарському суді відсутнє право вимоги до відповідача про виконання ним грошового зобов'язання за договором позики, оскільки таке право було відступлено позивачем на користь ТОВ «Алмаз-Діамант Ю», а після розірвання договору відступлення сторонами не узгоджено можливість повернення таких прав до ТОВ «Учбово-виробничий центр «Дует».

Окрім того, згідно ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З системного аналізу ст. 101 ГПК України вбачається, що перегляд апеляційним судом рішення у справі здійснюється на підставі наявних у ній доказів чи додатково поданих доказів, які сторона з об'єктивних та поважних причин не змогла подати до суду першої інстанції, однак які існували на момент розгляду справи чи винесення судом рішення. Відтак обставини, які виникли пізніше, ніж оскаржуване рішення у даній справі та які не могли бути відомими суду першої інстанції при прийнятті 06.06.2016 оскаржуваного рішення, та відповідні документи на підтвердження вказаних обставин, зокрема, укладення 20.07.2016 договору про розірвання договору відступлення, не можуть бути підставою для скасування рішення Господарського суду міста Києва у даній справі. Аналогічне роз'яснення надано у п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» від 17.12.2011 року №7, де зазначено, що ст. 104 ГПК України не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості) інших обставин, якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи, що Додаткова угода від 20.07.2016 про розірвання договору відступлення, була укладена після винесення Господарським судом міста Києва оскаржуваного рішення 06.06.2015 року у даній справі, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду при перевірці законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, не може приймати дану обставину, оскільки така не існувала на момент винесення даного рішення і не була предметом дослідження у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Учбово-виробничий центр «Дует» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 року у справі №910/3706/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 року у справі №910/3706/16 залишити без змін.

3. Справу №910/3706/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко