РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2016Справа №910/17923/16

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
провизнання права власності
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаОСОБА_1, ОСОБА_2 - представник
від відповідачане з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця", в якому просить суд визнати право власності на підвищену колію від знаку Межа під'їзної колії (ПК 3+78,2) до упору довжиною 300,0 м, яка є частиною колії №20, яка є продовженням колії "28 станції Бориспіль".

Позовні вимоги мотивовані тим, що споруда підвищеного шляху, придбана позивачем у Колективного підприємства "Київська механізована дистанція вантажно-розвантажувальних робіт" в складі майнового комплексу, має довжину 300,0 м, про що безпосередньо зазначено у правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу від 30.08.2002.

В подальшому, 15.10.2003 ТОВ "Магістральбудпроект" був розроблений технічний паспорт під'їзної залізничної колії Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ст. Бориспіль Південно-Західної залізниці, який затверджений Головним інженером Київської дирекції залізничних перевезень ПЗЗ. Оскільки чинним законодавством України встановлено періодичність оновлення та перевірки технічних паспортів, а саме: не рідше 10 років, в 2016 році ТОВ "Магістральбудпроект" був складений новий технічний паспорт під'їзної залізничної колії позивача, в затвердженні якого відповідачем було відмовлено з підстав невизнання права позивача на споруду підвищеного шляху довжиною 300 м, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/17923/16, розгляд якої призначено на 20.10.2016.

В судовому засіданні 20.10.2016 оголошено перерву до 09.11.2016, а 09.11.2016 до 24.11.2016.

Представники позивача в судове засідання, призначене на 24.11.2016 з'явились, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судове засідання 24.11.2016 не з'явився. Про дату та час слухання справи відповідач був повідомлений належним чином.

У відзиві на позов відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що у договорі купівлі-продажу від 30.08.2002 не зазначено достатню кількість ознак щодо розташування в просторі споруди підвищеного шляху довжиною 300 м, а саме: не зазначено прив'язку початку або кінця цієї колії до встановленої системи координат, схему розташування (вигляд зверху), поздовжній профіль (вигляд збоку), а вказано лише адресу знаходження. Як зазначив відповідач, згідно з технічним паспортом під'їзної залізничної колії 2016 року, який додано до позову позивачем, споруда підвищеного шляху починається з ПК 4 + 30, якщо за ПК0 прийняти вістря гостряка стрілочного переводу № 63, а закінчується на ПК6+78,2, тобто довжина підвищеної колії становить 248,2 м (розрахунок: 678,2 - 430 = 248,2).

Крім цього, 16.11.2016 відповідач подав до загального відділу Господарського суду міста Києва заяву, в якій зокрема просив суд відкласти розгляд справи на дату після 13.12.2016, у зв'язку із неможливістю явки його представника у судове засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Проте, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів неможливості заміни свого уповноваженого представника, як з числа своїх працівників, так і з осіб, не пов'язаних з ними трудовими відносинами, а отже клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не визнається судом обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 24.11.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2002 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Колективним підприємством "Київська механізована дистанція вантажно-розвантажувальних робіт" був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Дідок В.В. та зареєстрований в реєстрі за НОМЕР_3 (договір купівлі-продажу), відповідно до умов якого Колективне підприємство "Київська механізована дистанція вантажно-розвантажувальних робіт" в особі ОСОБА_4 продало, а ОСОБА_1 купив майновий комплекс, що знаходиться в АДРЕСА_2 та складається з: будівлі побутового приміщення площею 291,5 кв.м, будівлі гаражу площею 117 кв.м, споруди підвищеного шляху довжиною 300 м, споруди підкранового шляху довжиною 170 м (п.1).

Пунктом 3 договору визначено, що цей продаж вчинено за 113011,00 грн. Право власності на об'єкти нерухомості у покупця виникає з моменту повного розрахунку за цим договором (п.6).

04.09.2002 між сторонами договору купівлі-продажу було складено акт прийому - передачі нерухомого майна та механізмів до договору.

15.10.2003 ТОВ "Магістральбудпроект" був розроблений технічний паспорт під'їзної залізничної колії Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ст. Бориспіль Південно-Західної залізниці, який затверджений Головним інженером Київської дирекції залізничних перевезень ПЗЗ та Начальником станції Бориспіль, згідно якого підвищена залізнична колія Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є частиною колії №20, яка, в свою чергу, є продовженням колії №28 станції Бориспіль. При цьому, повна сумарна довжина колії №28 та №20 складає 678,2 м, довжина колії №28 складає 275,7 м, колії №20 - 402,5 м, частина колії №20 від стика рамної рейки стрілочного переводу №65 (ПК 2+75,7) до знаку "Межа під'їзної колії" (ПК 3+78,2) довжиною 102,5 м належить Дарницькій дистанції колії, від знаку "Межа під'їзної колії" до упору довжиною 300,0 м належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

14.09.2009 між позивачем та ДТГО "Південно-західна залізниця" був укладений договір про подачу та забирання вагонів №2503, відповідно до умов якого згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів на умовах цього договору здійснюється подача, розставляння на місця вивантаження і збирання вагонів з під'їзної колії, яка належить користувачу та є частиною колії №20, яка в свою чергу є продовженням колії №28 станції Бориспіль і обслуговується локомотивом залізниці. Межею під'їзної колії є знак "Межа під'їзної колії", який встановлено на відстані 378,2 м від стика рамної рейки стр.№63 (п.1), розгорнута довжина під'їзної колії становить 678,2 погонних метрів (300,0 м належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та 378,2 м належить ПЧ-2) (п.2), цей договір укладається терміном на 5 років, з 14.09.2009 по 14.09.2014 (п.20).

Актом комісійного огляду залізничної під'їзної колії Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 22.03.2016, який складений представниками сторін, було виявлено зокрема відсутність знаку "Межа під'їзної колії" та надано термін для усунення порушень.

Згідно довідки Дарницької дистанції колії Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за вих.№ П4-2/10-221 від 08.04.2016 на балансі дистанції знаходиться колія №20 по ст. Бориспіль довжиною 154 м від стрілочного переводу №65 до естакади.

27.04.2016 ТОВ "Магістральбудпроект" був розроблений технічний паспорт під'їзної залізничної колії Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ст. Бориспіль Південно-Західної залізниці, згідно якого підвищена залізнична колія Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є частиною колії №20, яка, в свою чергу, є продовженням колії №24 станції Бориспіль. При цьому, повна сумарна довжина колії №24 та №20 складає 678,2 м, довжина колії №24 складає 271,4 м, колії №20 - 406,8 м, частина колії №20 від вістря гостряка стрілочного переводу №65 (ПК 2+71,4) до знаку "Межа під'їзної колії" (ПК 3+78,2) довжиною 106,8 м належить Регіональній філії "Південно-західна залізниця" і знаходиться на балансі Дарницької дистанції колії, від знаку "Межа під'їзної колії" до упору колія довжиною 300,0 м належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, межею під'їзної колії є знак "Межа під'їзної колії", встановлений на відстані 106,8 м від вістря стрілочного переводу №65.

27.04.2016 та 01.06.2016 позивач направив на адресу відповідача вищевказаний технічний паспорт для затвердження.

Листом за вих.№П-6 від 16.06.2016 відповідач повідомив позивача, що надані технічні паспорти частини під'їзної залізничної колії №20 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ст. Бориспіль (2003 та 2016 років) мають ряд невідповідностей, а саме: технічний НОМЕР_1 року не узгоджувався з виробничим підрозділом Дарницька дистанція колії (ПЧ-2), на балансі якої перебуває частина колії №20 по ст. Бориспіль, в ході розгляду наданих документів була виявлена розбіжність щодо протяжності зазначеної колії - на балансі Дарницької дистанції колії обліковується колія №20 протяжністю 154 м, а в наданому технічному паспорті 2003 року дана колія, що перебуває на балансі ПЧ-2, має протяжність 102,5 м, в паспорті 2016 року колія №20 - 106,8 м, на 4 сторінці технічного паспорту 2003 та 2016 років п.6 верхня будова колії в таблиці №2 зазначено 300 м колії та 600 м рейок відповідно, але по протяжності рейок Р 50 - 378 м, Р65 - 66,8 м, загальна протяжність рейок 444,8 м, що дорівнює 222,4 м колії. Крім цього, вказаним листом відповідач повідомив, що для вирішення спірних питань буде призначена спільна комісія за участі представників сторін, про час та дату проведення якої позивача буде проінформовано додатково.

Листом за вих.№63 від 11.11.2016 ТОВ "Магістральбудпроект" повідомило позивача, що згідно даних повторного дослідження в натурі, колія повністю складається з рейок типу Р 65, її довжина складає 600 м, а записи в рядках 6 та 7 технічного паспорта є технічною помилкою, яка не впливає на зміст першого рядка (довжина колії) розділу 6 (верхня будова колії).

Отже, як стверджує позивач у позовній заяві, спір виник внаслідок невизнання відповідачем права позивача споруду підвищеного шляху довжиною 300 м, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу УРСР, в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу, цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають зокрема: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 224 Цивільного кодексу УРСР, в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу визначено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, за договором купівлі-продажу від 13.08.2002 Колективне підприємство "Київська механізована дистанція вантажно-розвантажувальних робіт" продало, а Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 придбав майновий комплекс, що знаходиться в АДРЕСА_2 в склад якого входять споруди підвищеного шляху довжиною 300 м.

Згідно п. 4 "Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України", затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 01.10.2009 № 1014 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04.12.2009 за № 1166/17182, підвищена колія - під'їзна колія, як правило, незагального користування (що не належить до станційних колій), призначена для вивантаження сипучих вантажів на спеціалізовані майданчики із напіввагонів (через розвантажувальні люки) та думпкарів. Для зручності вивантаження сипучих вантажів на спеціалізовані майданчики матеріали верхньої будови колії розміщуються на спеціальних (залізобетонних) естакадах.

Як зазначає позивач у позовній заяві, право власності на об'єкти нерухомості у нього виникло з моменту повного розрахунку за цим договором, тобто з 2002 року.

Згідно ст. 128 Цивільного кодексу УРСР в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Відповідно до акту прийому - передачі до договору купівлі - продажу, 04.09.2002 продавцем було передано, а позивачем прийнято нерухоме майно та механізми, в т.ч. і споруду підвищеного шляху.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Передумовою для застосування ст. 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Позивачем у такому позові може бути лише особа, яка вже є власником майна, а відповідачем - особа, яка не визнає факту належності майна позивачеві та не визнає за ним права здійснювати правомочності власника.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Предметом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна.

Вказаний спосіб захисту права власності в порядку пов'язаний з тим, що право власності має спиратись на певний титул, щоб бути доведеним перед іншими особами. Саме, суд в разі виникнення спору здійснює це доведення.

Отже, рішення суду про визнання права власності, яке прийнято за результатами розгляду позову, поданого в порядку ст. 392 Цивільного кодексу України, є правозахисним актом і спрямоване на захист наявного у позивача права власності.

У зв'язку із цим, момент виникнення права не залежить від набрання рішенням суду законної сили, оскільки підставою для прийняття рішення є наявність у позивача до звернення до суду тих матеріально-правових фактів, з якими закон пов'язує виникнення права власності.

Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності, згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України , є оспорювання або не визнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача, а також - належності обраного способу судового захисту.

З огляду на обраний позивачем спосіб захисту свого права, в контексті приписів ст. 392 Цивільного кодексу України, предметом доказування, а, відповідно, і судової оцінки у справі є як наявність у позивача права власності на спірне майно, так і порушення (невизнання) такого права відповідачем.

В ході розгляду справи судом встановлено правомірність тверджень позивача про наявність у нього права власності на споруду підвищеного шляху довжиною 300,0 м, яка була передана йому у складі майнового комплексу за договором купівлі-продажу від 30.08.2002, укладеним з Колективним підприємством "Київська механізована дистанція вантажно-розвантажувальних робіт".

Твердження відповідача про відсутність у договорі купівлі-продажу від 30.08.2002 достатньої кількості ознак щодо розташування в просторі споруди підвищеного шляху (не зазначено прив'язку початку або кінця цієї колії до встановленої системи координат, схему розташування (вигляд зверху), поздовжній профіль (вигляд збоку), а вказано лише адресу знаходження), а також посилання на невідповідності у технічному паспорті на спірне майно (щодо довжини колії виходячи з кількості певного типу рейок), не спростовують факту набуття позивачем спірного майна - споруди підвищеного шляху довжиною 300,0 м у власність. До того ж, як вбачається зі схеми станції Бориспіль, яка долучена відповідачем до відзиву на позов, споруда підвищеного шляху довжиною 300 м закінчується упором, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про те, що відлік вказаної довжини споруди повинен розпочинатися саме з цієї точки.

Отже, з огляду на невизнання та оспорювання відповідачем права власності позивача на споруду підвищеного шляху довжиною 300 м, що була передана йому у складі майнового комплексу за договором купівлі-продажу від 30.08.2002, укладеним між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Колективним підприємством "Київська механізована дистанція вантажно-розвантажувальних робіт", який посвідчено державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Дідок В.В. та зареєстровано в реєстрі за НОМЕР_3 у встановленому законом порядку та наявність належних та допустимих доказів існування права власності позивача на спірне майно, суд приходить до висновку про визнання обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовних вимог позивача про визнання права власності на підвищену колію від знаку Межа під'їзної колії (ПК 3+78,2) до упору довжиною 300,0 м, яка є частиною колії №20, яка є продовженням колії 28 станції Бориспіль.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, у зв'язку із задоволенням позову покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на підвищену колію від знаку Межа під'їзної колії (ПК 3+78,2) до упору довжиною 300,0 м, яка є частиною колії №20, яка є продовженням колії 28 станції Бориспіль.

3. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м.Київ, вул. Лисенка, будинок 6, ідентифікаційний код 04713033) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.12.2016

Суддя Ю.М.Смирнова