ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р.Справа № 922/3881/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ ТрансСервіс", м. Бориспіль
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 20 843,88грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 44 475,14грн. та пеню в розмірі 20 843,88грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про транспортне перевезення № Ю17/11/15 від 17.11.2015р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача у призначене судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача лише пеню в розмірі 20 843,88грн. за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про транспортне перевезення № Ю17/11/15 від 17.11.2015р., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору. Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що відповідач 16.11.2016р. сплатив суму основного боргу в розмірі 44 475,14грн. в повному обсязі.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення позивача та відповідача про час та місце розгляду справи, а також наявність клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників позивача та відповідача за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд встановив наступне.

17.11.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТЗТ ТрансСервіс" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) укладено договір по транспортне перевезення № Ю17/11/15 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався доставити довірений відповідачем вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувач).

За умовами п.4.1., п.4.2 договору відповідач зобов'язався здійснити оплату транспортних послуг на підставі рахунку позивача, акту про виконання транспортних послуг, податкових накладних, оригіналів товарно-транспортних документів з відмітками вантажовідправника, вантажоодержувача, перевізника, митних органів. Умови здійснення оплати послуг визначаються сторонами у заявці, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до заявок на перевезення вантажу до спірного договору відповідач зобов'язався здійснити оплату наданих позивачем послуг протягом 5-7 днів після отримання оригіналів документів.

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином та здійснив перевезення за маршрутом міжнародного перевезення м. Ле Тейл (Франція) - м. Калиново (Словаччина) - м. Запоріжжя) (Україна) та за маршрутом міжнародного перевезення м. Ле Тейл (Франція) - м. Запоріжжя (Україна), що підтверджується вантажними накладними CMR № SK398393, № 356099, № 351372, наявними у справі.

Всього позивачем було надано послуг на загальну суму 129 583,14грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в розмірі 85 108,00грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, наявними у справі.

Таким чином, у відповідача на момент звернення позивача до суду з позовом існувала заборгованість в розмірі 44 475,14грн., яка відповідно до платіжного доручення № 1278 сплачена відповідачем 16.11.2016р. в розмірі 43 724,00грн. та відповідно до платіжного доручення № 1290 в розмірі 751,14грн. сплачена 22.11.2016р., що стало підставою для звернення позивача до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Розглянувши заяву позивача пор зменшення розміру позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити, що під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Як вбачається із заяви позивача, суд дійшов висновку, що дана заява за своєю правовою природою не є заявою про зменшення розміру позовних вимог, оскільки позивач взагалі відмовився від стягнення суми основного боргу та просить суд стягнути з відповідача лише суму нарахованої пені.

Однак, враховуючи те, що відповідач за отримані транспортні послуги в розмірі 44 475,14грн. розрахувався після звернення позивача до суду з позовом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 44 475,14грн. за відсутністю предмету спору на підставі п.1.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам сторін, суд керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором виконав не належним чином, за надані позивачем транспортні послуги розрахувався з порушенням строків, погоджених сторонами у заявках до договору.

Частинами 1, 3 ст.202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 Господарського кодексу України, ст.ст.599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема за ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Частиною 1 ст.625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, порушення відповідачем строків здійснення оплати за отримані транспортні послуги, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов'язання.

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

У п.4.2 договору сторони погодили, що у разі затримки оплати позивач вправі нарахувати пеню у відповідності до чинного законодавства.

На підставі зазначеного позивач нарахував відповідачу за період з 07.12.2015р. по 20.09.2016р. (за кожною заявкою окремо, з урахуванням здійснених відповідачем оплат) пеню на загальну суму 20 843,88грн.

Дослідивши матеріали справи, наданий позивачем розрахунок пені суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіривши правомірність нарахування пені, судом встановлено, що позивач невірно визначив початок її нарахування, виходячи з наступного.

Як вже було встановлено судом вище, сторони у заявках на перевезення вантажу встановили строк виконання зобов'язання, а саме: на протязі 5-7 днів після отримання відповідачем оригіналів документів.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ним на адресу відповідача було направлено оригінали документів, що підтверджують факт надання транспортних послуг, які були отримані відповідачем 01.04.2016р., про що свідчить копія чеку та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявна у справі (а.с.27).

Даний факт позивачем не спростований, доказів, які б свідчили про надіслання позивачем оригіналів документів, передбачених умовами договору та заявок на перевезення вантажу, на адресу відповідача раніше ніж 01.04.2016р. позивачем суду надано не було, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач оригінали документів отримав лише 01.04.2016р., а умовами договору передбачено обов'язок відповідача здійснити оплату послуг протягом 5-7 днів після отримання оригіналів документів, останнім днем здійснення оплати для відповідача відповідно є 08.04.2016р. та саме з 09.04.2016р. почав свій перебіг період прострочення боргу з боку відповідача.

Здійснивши вірний розрахунок пені за період з 09.04.2016р. по 20.09.2016р. (за кожною заявкою окремо з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат), суд дійшов висновку, що розмір пені складає 9 894,24грн.

За приписами ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження своєчасного виконання ним грошового зобов'язання перед позивачем за отримані транспортні послуги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 9 894,24грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за подання позову до суду, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 5 ст. ст.49 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову частково судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, згідно із ч. 2 ст.49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи із викладеного та враховуючи те, що спір доведено до суду з вини відповідача та мінімальна сума судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 1 378,00грн., суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу суму судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1 378,00грн.

Керуючись ст. ст.530, 598, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.202 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, п.1.1 ч.1 ст.80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1 (61120, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Транс-Сервіс", (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 84, адреса для листування: 04116, м. Київ, вул. Шулявська, б.15/23, к. 107) - 9 894,24грн. пені, 1 378,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 10 949,64грн. відмовити.

Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 44 475,14грн. припинити за відсутністю предмету спору.

Повне рішення складено 19.12.2016 р.

Суддя Т.А. Лавренюк