РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016Справа №910/10179/16

за позовомПриватного підприємства "Фомальгаут-Волинь"
до третя особа,Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватне підприємство "Фомальгаут-Ковель"
Про За зустрічним позовом До простягнення 772497,60 грн. Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" 1) Приватного підприємства "Фомальгаут-Волинь" 2) Приватного підприємства "Фомальгаут-Ковель" визнання недійсним договору застави
Головуючий суддя Усатенко І.В.

Судді Спичак О.М.

Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача (відповідача-1 за зустрічним позовом): Положенцева Т.В (за дов.)

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): Кузнєцова Є.М. (за дов.), Копусь А.А. (за дов.)

від третьої особи (відповідача-2 за зустрічним позовом): Положенцева Т.В (за дов.)

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 07.12.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Приватне підприємство "Фомальгаут-Волинь" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" про стягнення заборгованості у сумі 772497,60 грн., переданої за договором застави від 23.01.2014 № 1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення його права, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання договірного зобов'язання.

Ухвалою суду від 03.06.2016 порушено провадження у справі № 910/10179/16, розгляд останньої призначено на 22.06.2016.

22.06.2016 відповідач через загальний відділ діловодства подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідача, як боржника, не повідомили про передачу права вимоги за договором поставки у заставу позивачу та не отримали на це письмової згоди боржника, що являється порушенням Закону України "Про заставу" та суперечить умовам договору поставки. Відповідач вважає, що у позивача не виникло право вимоги, а тому відсутні підстави для стягнення основного боргу і штрафних санкцій.

22.06.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" до приватного підприємства "Фомальгаут-Волинь"; приватного підприємства "Фомальгаут-Ковель" про визнання недійсним договору застави. Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що за договором застави було фактично відступлено право вимоги без отримання письмової згоди боржника, обов'язковість якої передбачено договором поставки. Позивач за зустрічним позовом вказує, що договір застави являється удаваним правочином.

Ухвалою суду від 29.06.2016 зустрічний позов державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" до приватного підприємства "Фомальгаут-Волинь"; приватного підприємства "Фомальгаут-Ковель" про визнання недійсним договору застави прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 30.06.2016 приватне підприємство "Фомальгаут-Ковель" залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом та у якості відповідача 2 за зустрічним позовом, розгляд справи відкладено на 22.08.2016.

Судове засідання 22.08.2016 не відбулось, в зв'язку з перебуванням судді Усатенко І.В. у черговій щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 29.08.2016 розгляд справи призначено на 09.09.2016.

Ухвалою суду від 09.09.2016 розгляд справи відкладено на 22.09.2016 та продовжено строки вирішення спору.

В судовому засіданні 22.09.2016 відповідач за зустрічним позовом подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що між відповідачами за зустрічним позовом укладено договір застави, що не являється правовідносинами про відступлення права вимоги. Договір поставки не містить застереження про необхідність отримання згоди на укладення вказаного договору. Крім того договором поставки не встановлено заборони на заміну кредитора у зобов'язання.

Ухвалою суду від 22.09.2016 розгляд справи відкладено на 06.10.2016.

Третя особа за первісним позовом в судове засідання 06.10.2016 не з'явилась, про день та час судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, вимог ухвали суду від 22.09.2016 про відкладення розгляду справи не виконала.

В судовому засіданні ПП "Фомальгаут-Волинь" подало письмові пояснення, в якому зазначив, що застава та відступлення права вимоги є різними правовими поняттями, а тому їх не можна ототожнювати і договір поставки не містить застережень щодо обов'язкової письмової згоди на заставу майнових вимог. Сума вимог визначена з урахуванням наявної зустрічного боргу у розмірі 286756,77 грн. і складає 423945,07 грн.

НАЕК "Енергоатом" в судовому засіданні подало додаткові пояснення, в яких зазначає, що відступлення права вимоги є більш широким поняттям, що не охоплюється єдиним правочином і реалізація застави передбачає відступлення права вимоги, а тому згідно договору поставки вимагає письмової згоди боржника. Наголошено на удаваності правочину.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.10.2016 призначено колегіальний розгляд справи № 910/10179/16.

За результатами автоматичного розподілу, розгляд справи № 910/10179/16 доручено здійснювати колегіально у складі: головуючий суддя Усатенко І.В., судді Спичак О.М., Стасюк С.В.

Ухвалою суду від 11.10.2016 справу прийнято до розгляду колегією, розгляд справи призначено на 16.11.2016.

Через загальний відділ діловодства суду 16.11.2016 від відповідача за первісним позовом надійшли додаткові пояснення щодо зустрічного позову, в яких зазначив, що невідповідність укладеного договору застави ч. 1 ст. 203 ЦК України полягає в тому, що укладенням спірного договору застави відповідачі за зустрічним позовом порушили ст. 516, 629 ЦК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

29.04.2013 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) та Приватним підприємством "Фомальгаут-Ковель" (постачальник) укладено договір поставки № 11-16-1-13-970, відповідно до якого постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, виготовити і поставити вапно будівельне (сорт 2), для потреб ВП "Рівненська АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 4.1, 4.2. договору, покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною у специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника. Оплата поставленої продукції по специфікації здійснюється покупцем за кожну партію протягом 30 робочих днів з дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

22.08.2013 ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі керуючого директора Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" та ПП "Фомальгаут-Ковель" укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки № 11-16-1-13-970 від 29.04.2013.

Згідно п. 1, 2, 3 Додаткової угоди № 1 з метою виконання договору від 29.04.2013 № 11-16-1-13-970 (в наступному - «Договір») на поставку вапна будівельного (в наступному - «Продукція»), станом на момент укладання даної Угоди, Постачальник на адресу вантажоодержувача - ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» здійснив поставку Продукції в кількості 403,15 тонн, в тому числі: 21.05.2013 - поставлено 68,05 тонн (з/д накладна № 37902178); 21.05.2013 - поставлено 67,35 тонн (з/д накладна № 37902129); 27.05.2013 - поставлено 135,85 тонн (з/д накладна № 37961273); 28.05.2013 - поставлено 131,90 тонн (з/д накладна № 37983418). В процесі прийомки Продукції по якості в порядку, обумовленому Договором, Покупець встановив факт невідповідності поставленої Продукції показникам, що визначаються умовами Договору (відповідність Продукції ДСТУ Б.В.2.7- 90:2011, сорт 2). Відповідно до лабораторних іспитів встановлено, що поставлена Продукція відповідає ДСТУ Б.В.2.7-90:2011, але є більш низької якості, а саме - сорт 3. Враховуючи технічну можливість використання поставленої Продукції з показниками якості, що відповідають ДСТУ Б.В.7-90:2011, сорт 3, в виробничому циклі ВП «Рівненська АЕС» (відповідно до технічного рішення № 171-378-ТР-ХЦ від 15.08.2013), Покупець, з метою запобіганню нанесенню збитків, що пов'язані з простоєм енергоблоків, керуючись ст. 678 Цивільного кодексу України та ст. 268 Господарського кодексу України, вирішив прийняти поставлену Продукцію у кількості 403,15 тонн та оплатити її за ціною, визначеною за згодою Сторін.

Покупець погоджується прийняти поставлену Продукцію в кількості 403,15 тонни, для використання її у виробничому процесі. Поставлена партія Продукції вважається частковим виконанням Постачальником своїх зобов'язань по Договору. Вартість 1 тони вказаного товару - 1469,06 грн. без ПДВ (п. 4, 5 додаткової угоди).

Сума грошових зобов'язань за договором поставки у розмірі 710701,84 грн. підтверджується наданими до матеріалів справи актами приймання-передачі ТМЦ, підписаними та скріпленими печатками ПП "Фомальгаут-Ковель", ВП "Рівненська АЕС", ВП "Атомкомплект": № 104/13 від 23.08.2013 на суму 232522,81 грн.; № 105/13 від 23.08.2013 на суму 119963,44 грн.; № 103/13 від 23.08.2013 на суму 118729,43 грн.; № 102/13 від 23.08.2013 на суму 239486,16 грн.

Договір від 29.04.2013 № 11-16-1-13-970 набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.06.2014, а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку. Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну цього договору, та виконання діючих зобов'язань (п. 10.1, 10.3 договору).

Рішенням від 27.11.2013 у справі № 903/1041/13 за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" до Приватного підприємства "Фомальгаут-Ковель" про стягнення 281134,09 грн., яке набрало законної сили вирішено стягнути з Приватного підприємства "Фомальгаут-Ковель" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" 281134,09 грн., в т.ч. 160972,87 грн. пені, 120161,22грн. штрафу та 5 622,68 грн. витрат по сплаті судового збору. Загальна сума визначена до стягнення рішенням суду з урахуванням суми судового збору становить 286756,77 грн.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Листом № 1075/51 від 11.02.2014 ВП ДП "НАЕК "Енергоатом" "Атомкомплект" повідомив ПП "Фомальгаут-Ковель" про зарахування зустрічних вимог на загальну суму 286756,77 грн. та про залишок боргу ВП "Атомкомплект" перед ПП "Фомальгаут-Ковель" за договором поставки - 423945,07 грн.

23.01.2014 між ПП "Фомальгаут-Волинь" (заставодержатель) та ПП "Фомальгаут-Ковель" (заставодавець) укладено договір застави № 1, відповідно до якого Заставодавець у якості забезпечення виконання всіх зобов'язань Покупця за Договором поставки № 7 від 01.03.2008 року з усіма змінами та доповненнями, далі згідно тексту - „Основний договір", передає Заставодержателю в заставу майнові права на отримання грошових коштів (право грошової вимоги), що належать Заставодавцю згідно Договору поставки № 11-16-1-13-970 від 29.04.2013 року, укладеного з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в сумі 423 945,07 грн. за поставлений товар, а також всіх належних до сплати штрафних санкцій (пеня, штраф, три відсотки річних), процентів за користування чужими грошовими коштами, компенсаційних виплат, в тому числі інфляційні втрати, далі згідно з текстом - „Предмет застави".

Боржником по відношенню до Заставодавця за договором поставки № 11-16-1-13-970 від 29.04.2013 року є Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», місцезнаходження: Україна, місто Київ, вулиця Вєтрова, будинок № 3, код за , ВП «Атомкомплект» ДА НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ», місцезнаходження: Україна, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок № 108, літ. А код за (п. 1.1.1 договору застави).

Відповідно до п. 1.2 договору застави, суть та розмір забезпечених заставою вимог: виконання зобов'язань Заставодавцем (Покупцем) перед Заставодержателем, зокрема:

- оплата поставленого згідно Основного договору товару в строк до "00" 30.12.2014 року в розмірі 1 400 008,26 грн.;

- сплата можливої неустойки (штраф, пеня), визначеної Основним договором;

- інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет Застави у випадку, якщо на час настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано належним чином згідно з умовами Основного договору.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.3, договору застави передбачено, що за рахунок Предмету застави Заставодержатель має право задовольнити свої вимоги по основному зобов'язанню та іншим зобов'язанням, що забезпечені заставою згідно з пунктом 1.1 цього Договору, у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет застави у будь-якому з наступних випадків: в разі, якщо в момент настання строку виконання Заставодавцем/Позичальником основного зобов'язання, воно не буде виконане або буде виконане неналежним чином; в разі порушення Заставодавцем будь-якого з обов'язків, передбачених цим Договором: в разі, якщо до настання строку виконання основного зобов'язання Заставодавець зробить письмову заяву про повну або часткову неспроможність виконати його; у разі порушення справи про банкрутство Заставодавця; інші випадки передбачені нормами чинного законодавства. Сторони дійшли згоди, що звернення стягнення предмет застави за цим договором, к розмірі еквівалентному сумі заборгованості за Основним договором, можливої неустойки (штрафу, пені), інших необхідних платежів, здійснюється як в судовому порядку, гак і в позасудовому порядку, дозволеному нормами чинного законодавства. Порядок звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя.

3аставодержатель має право звернути стягнення на Предмет застави в порядку, передбаченому ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон), для чого Застоводержатель зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 Закону, Заставодавця (боржника) та інших обтяжувачів права грошової вимоги, що є предметом цього договору, про свій намір набути на свою користь таке право. Після закінчення 30-денного строку, Заставодержатель, якщо він є обтяжувачем з вищим пріоритетом та висловив намір звернути стягнення на предмет обтяження, надсилає письмове повідомлення, передбачене ст. 32 Закону, всім особам, які повинні виконати вимоги за правом грошової вимоги Заставодавця, яке є предметом цього договору та забезпечувального обтяження. З дня відправлення зазначеного повідомлення Заставодержатель, якщо він є обтяжувачем з вищим пріоритетом, набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимогою (п. 4.4. договору застави).

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2020 року, але не раніше дати остаточного виконання заставодавцем прийнятих за основним договором зобов'язань. Недійсність окремих положень цього Договору не тягне за собою недійсність Договору в цілому, якщо можна припустити, що цей Договір міг би бути укладений без включення до нього таких положень ( п. 5.1, 7.3 договору).

За Основним договором - договором поставки №7 від 01.03.2008 ПП «Фомальгаут-Волинь» (постачальник) та ПП «Фомальгаут-Ковель» (покупець) домовилися щодо поставки товару - крейди в кількості 1000000 тис. тонн з кінцевим строком оплати за поставлений товар 30.12.2014 року (враховуючи договір про внесення змін №1 від 16.01.2014), та визначили строк дії договору до 31.12.2014. Виконання договору підтверджують видаткові накладні: №РН-0000001 від 02.03.2008 на суму 90298,06 грн.; РН - 0000002 ВІД 02.04.2008 на суму 152590,51 грн.; №РН-0000004 від 02.05.2008 на суму 166033,20; №РН - 00016 від 02.06.2008; №РН-00017 від 31.07.2008 на суму 143908,78; №РН-0000008 від 02.06.2009 на суму 70054,01; №РН-00018 від 01.08.2008 на суму 195919,18 грн., № РН-00021 від 31.10.2008 на суму 101020,20 грн., №РН-00019 від 17.09.2008 на суму 58051,61 грн.; №РН-00023 від 31.12.2008 на суму 36727, 34 грн., №РН- 00022 від 28.11.2008 на суму 69853,97 грн., №РН-0000012 від 04.09.2009 на суму 55211,04 грн.; №РН- 0000002 від 31.03.2009 на суму 47049,41 грн.; №РН-0000001 від 06.02.2009 на суму 67553, 53 грн.; №РН-0000004 від 30.04.2009 на суму 14522,90 грн., №РН-0000006 від 29.05.2009 на суму 28165, 53 грн.; №РН-0000010 від 01.08.2009 на суму 53010,50 та довіреності на отримання товару. Всього поставлено товару за договором на суму 1596199,19 грн. Відповідно до довідки покупця (ПП «Фомальгаут-Ковель» станом на 01.01.2014 сума заборгованості на користь ПП «Фомальгаут-Волинь» за договором ДГ-07 (01.03.2008) склала 1400008,26 грн.). ПП «Фомальгаут-Волинь» надіслав лист- повідомлення на адресу ПП «Фомальгаут-Ковель» про порушення забезпеченого обтяження 07.12.2015.

До матеріалів справи надано лист ПП "Фомальгаут-Ковель" № 80 від 21.05.2014 отриманий ВП ДП "НАЕК "Енергоатом" "Атомкомплект" 26.05.2014, в якому підприємство просило погодити відступлення права вимоги заборгованості ВП "Атомкомплект" перед ПП "Фомальгаут-Ковель" у сумі 423945,07 грн. за договором № 11-16-1-13-970 від 29.04.2013 на користь ПП "Фомальгаут-Ковель".

Відповідач за первісним позовом відповіді на листа не надав відступлення права вимоги не погодив.

Договір застави № 1 від 23.01.2014 був зареєстрований у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 48507117 від 07.12.2015. Звернення стягнення зареєстроване 07.12.2015 о 18.38.

26.01.2016 ПП "Фомальгаут-Волинь" направило ВП ДП "НАЕК "Енергоатом" "Атомкомплект" повідомлення в порядку ст. 32 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", в якій повідомив про набуття права грошової вимоги у розмірі 423945,07 грн. та вимогу сплатити вказану суму протягом 7 днів з моменту отримання повідомлення (отримано 01.02.2016).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст.. 572, 573, 574 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 3 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про заставу" право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Згідно ст. 23 Закону України "Про заставу" при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про заставу" заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав. Строкове право вимоги, яке належить заставодавцю-кредитору може бути предметом застави тільки до закінчення строку його дії. У договорі застави прав, які не мають грошової оцінки, вартість предмета застави визначається угодою сторін.

Згідно ст. 27, 28, 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право (ст. 32). Якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (ст.. 27). Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 2, 3 ст. 28). Після закінчення строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, обтяжувач з вищим пріоритетом, який висловив намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, надсилає письмове повідомлення всім особам, які повинні виконати вимоги за відповідним правом грошової вимоги боржника, яке є предметом забезпечувального обтяження. З дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги (ст. 32).

Обтяжувачем було виконано зобов'язання щодо надіслання повідомлення боржнику, як то передбачено умовами договору застави та Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегією суддів встановлено, що заставою була забезпечена дійсне зобов'язання, що виникло з договору поставки, строк дії якого не закінчився. Крім того, заставою забезпечувалось виконання зобов'язань за договором поставки № 7 від 01.03.2008 року на суму 1400008,26 грн. (суму більшу, ніж предмет застави).

Колегією суддів встановлено наявність основної заборгованості у відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом у розмірі 423945,07 грн., яка підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом у повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення 3% річних у розмірі 33137,40 грн. та втрат від інфляції у розмірі 315415,13 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив розрахунок позивача за первісним позовом 3 % річних за період з 07.10.2013 по 14.05.2016 та вважає його обґрунтованим та вірним, а суму 3% річних у розмірі 33137,40 грн. такою, що підлягає стягненню з відповідача за первісним у позовом у повному обсязі.

Згідно перерахунку суду сума втрат від інфляції є більшою, ніж та, що заявлена позивачем за первісним позовом за період з жовтня 2013 по квітень 2016 до стягнення. Суд наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, якщо про це є клопотання заінтересованої сторони. Позивач за первісним позовом з відповідним клопотанням до суду не звертався. Сума інфляційних нарахувань підлягає стягненню у розмірі, визначеному позивачем за первісним позовом - 315415,13 грн.

Колегія суддів, дослідивши всі матеріали справи, ви знала первісний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог за зустрічним позовом про визнання договору застави № 1 від 23.01.2014, укладений між ПП "Фомальгаут-Ковель" та ПП "Фомальгаут-Волинь" недійсним.

Договором поставки № 11-16-1-13-970 від 29.01.2013 року передбачено, що відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за договором однією зі сторін третім особам допускається виключно за умови письмового погодження з іншою стороною. (п. 11.7 договору).

Позивач за зустрічним позовом обґрунтовує вимоги тим, що договір застави укладений без отримання згоди боржника.

Згідно положень статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до статті 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В пунктах 2.1., 2.9., 3.10. своєї постанови № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами і доповненнями) пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 513 та частини першої статті 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже зміна кредитора у зобов'язанні може бути вчинена в тому числі шляхом відступлення права вимоги, але не виключно в такий спосіб. Обов'язковість письмової згоди сторони за договором поставки від 29.04.2013 №11-16-1-13-970 була передбачена в разі здійснення відступлення права вимоги та або переведення боргу. Тобто обмеження щодо заміни кредитора у зобов»язанні існувало виключно у спосіб уступки права вимоги або переведення боргу.

Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Шляхом укладання договору застави контрагенти не змінили сторону у зобов'язанні, а забезпечили виконання іншого зобов'язання на суму 1400008,26 грн., що виникло з договору поставки № 7 від 01.03.2008. Пунктом 11.7 договору поставки № 11-16-1-13-970 від 29.01.2013 обмежено право сторін на відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за договором обов'язковою згодою сторін. Тобто на вчинення лише вказаних вище дій встановлено договірне обмеження, яке не заставу не розповсюджується. В свою чергу законом взагалі не передбачено обов'язковість письмової згоди боржника, як то на заставу, відступлення права вимоги чи переведення боргу. Суд наголошує, що застава та відступлення права вимоги (переведення боргу) являються різними правовими інститутами, крім того, договірне обмеження діє на відступлення права вимоги за договором, а за договором застави в заставу передано конкретне грошове зобов'язання на суму 423945,07 грн., а не право вимоги за договором поставки.

ПП "Фомальгаут-Волинь" повідомив боржника про звернення стягнення на предмет застави і відповідно повідомив про заміну кредитора у зобов'язанні, що підтверджується матеріалами справи.

Договором поставки було обумовлено обов'язковість письмового погодження відступлення права вимоги та (або) переведення боргу. Відповідачі уклали договір застави, погодження якого боржником не вимагалось. Реалізація застави права застави дійсно полягає у відступленні права грошової вимоги, однак реалізована вона була 26.01.2016 (направлення повідомлення боржнику), тобто після закінчення строку дії договору поставки (01.06.2014), а тому обов'язковість згоди боржника уже не вимагалась згідно договору, а законом обов'язкова згода боржника не передбачена.

Ст. 52 Закону України «Про заставу» передбачені наслідки виконання боржником зобов'язання саме заставодавцю.

Якщо боржник заставодавця до виконання заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, виконає своє зобов'язання, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобов'язаний негайно повідомити заставодержателя. При одержанні від свого боржника в рахунок виконання

зобов'язання грошових сум заставодавець зобов'язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, якщо інше не встановлено договором застави.

Таким чином застава - це забезпечення зобов»язання, сам факт укладення договору застави (забезпечення зобов»язання) не замінює сторони в зобов»язанні, майнові права за яким передані в заставу і не є уступкою права вимоги. Законом прямо передбачене право боржника виконати свої грошові зобов'язання заставодавцю після укладання договору застави в межах своїх договірних зобов'язань та у строки передбачені договором поставки. В заставу грошове зобов'язання за договором поставки було передано заставодержателю уже за наявності прострочення грошового зобов'язання за договором поставки з боку позивача за зустрічним позовом.

З огляду на наведене правові підстави для визнання договору застави № 1 від 23.01.2014 недійсним відсутні.

Таким чином, колегія суддів господарського суду дійшла висновку про те, що спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зобов'язання не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає вимогам, встановленим ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, дотримання яких є необхідним для чинності правочину і позивачем не доведено протилежного.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Позивач не є стороною договору застави, також позивачем не доведено порушення його прав та інтересів спірним договором.

Колегією суддів вимоги позивача за зустрічним позовом визнаються не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкоплект" ДП НАЕК "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 108, літера А, ідентифікаційний код 26251923) на користь Приватного підприємства "Фомальгаут-Волинь" (45034, Україна, Волинська область, Ковельський район, смт. Люблинець, вул.. Заводська, буд. 1, ідентифікаційний код 32578794) 423945 (чотириста двадцять три тисячі дев'ятсот сорок п'ять) грн. 07 коп. заборгованості, 315415 (триста п'ятнадцять тисяч чотириста п'ятнадцять) грн. 13 коп. втрат від інфляції, 33137 (тридцять три тисячі сто тридцять сім) грн. 40 коп. 3% відсотків річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 11587 (одинадцять тисяч п'ятсот вісімдесят сім) грн. 46 коп.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.12.2016

Головуючий суддяІ.В. Усатенко

Судді О.М. Спичак

С.В. Стасюк