РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016Справа №910/20468/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізовані Роздрібні Системи»

До Аграрного фонду

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд»

Про стягнення 3 643 014,99 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Фурман Н.А. представник за довіреністю № б/н від 23.11.16.

Від відповідача: Авраменко В.Д. представник за довіреністю № 561 від 21.04.16.

Від третьої особи: Деруга Н.О. представник за довіреністю № 93-02/16 від 19.04.16.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізовані Роздрібні Системи» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду (далі - відповідач) про стягнення 3 643 014,99 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.16. порушено провадження у справі № 910/20468/16 та призначено її до розгляду на 24.11.16., на підставі ст. 27 ГПК України було залучено до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» (далі - третя особа).

23.11.16. третьою особою через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

Позивач в судовому засіданні 24.11.16. подав письмові пояснення по справі.

Відповідач в судовому засіданні 24.11.16. подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні 24.11.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 08.12.16.

В судовому засіданні 08.12.16. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 08.12.16. проти позову заперечував.

Третя особа в судовому засіданні 08.12.16. поклала вирішення спору в даній справі на розсуд суду.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/20468/16.

В судовому засіданні 08.12.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.10.15. між позивачем (далі - Зберігач) та відповідачем (далі - Поклажодавець) було укладено Договір складського зберігання цукру № 1ц (далі - Договір) за умовами якого (п. 1.1) Зберігач надає Поклажодавцю послуги щодо складування та зберігання (складування та зберігання цукру-піску в м. Луцьк Волинської області) код ДК 016:2010-52.10.1 (далі - Послуги).

Пунктами 8.1, 8.2 Договору сторони погодили, що відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України умови Договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.08.15. Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.15., але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.2 Договору Поклажодавець передає, а Зберігач приймає цукор-пісок буряковий на відповідальне відокремлене зберігання згідно ДСТУ 4245:2003 в кількості 38 833,395 тонни, якість якого відповідає ДСТУ 4623:2006, упакованого (масою нетто 50,00 кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, у кількості 776 668 штук, (далі - цукор). Прийняття цукру на зберігання відбувається після проведення інвентаризації за участю Сторін. Факт прийняття цукру на зберігання Зберігачем та повернення його зі зберігання Поклажодавцю, посвідчується актом передавання-приймання, що формується на підставі акту інвентаризації, що визначає фактичну кількість та якість цукру та є невід'ємною частиною цього Договору. Фактичне місце зберігання цукру: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карбишева, 1.

Судом враховано, що на підставі акту інвентаризації від 04.11.16. між позивачем та відповідачем було складено акт приймання-передачі цукру на відповідальне відокремлене зберігання № б/н від 04.11.15., у відповідності до якого позивач прийняв від відповідача на зберігання саме 35 980,395 тонн цукру. На вказаному наголошують і позивач з відповідачем.

Згідно з п. 4.2 Договору тариф за надання послуг щодо зберігання становить 12,50 грн. за 1 тонну в місяць з урахуванням ПДВ.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що строк зберігання цукру - «до пред'явлення вимоги Поклажодавцем».

Судом встановлено, що вимога Поклажодавцем про повернення цукру зі зберігання позивачу не пред'являлась.

На підтвердження факту зберігання цукру за Договором після 31.12.15. позивачем складались акти наявності цукру від 09.08.16., від 06.09.16., від 02.11.16., від 31.05.16.

Крім того, відповідач не заперечує, що цукор зберігається у відповідача понад строк дії Договору, що додатково підтверджується викладеним в листі Аграрного фонду № 40-07/935 від 09.11.16.

Позивач вказує на те, що відповідач не сплатив Зберігачу за зберігання цукру за період з 01.08.15. по вересень 2016 року включно. При цьому нараховує грошові кошти за надані послуги в розмірі, встановленому п. 4.2 Договору (12,50 грн. за 1 тонну в місяць з урахуванням ПДВ) та на цукор, що перебуває на зберіганні, саме у кількості 35 980,395 тонн.

Далі, між третьою особою (далі - Новий кредитор) та позивачем (далі - Первісний кредитор) було укладено Договір № 04-05/16 від 04.05.16. про відступлення права вимоги (далі - Договір про відступлення права вимоги), відповідно до умов якого даний договір спрямований на регламентацію цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та на умовах, визначених цим договором та законодавством України, Первісним кредитором Новому Кредиторові права грошової вимоги (далі іменоване «право вимоги»), належного Первісному кредиторові, за яким Новий кредитор стає кредитором за Договором складського зберігання цукру №1ц від 06 жовтня 2015 року, укладеного між Первісним кредитором та Боржником (відповідачем), в частині взаємовідносин по зберіганню цукру-піску у кількості 35 980,395 тонн, упакованого в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, в складському приміщенні за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Карбишева,1 за період з 04.11.2015 по 30.04.2016. За цим договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов'язань за Договором складського зберігання цукру №1ц від 06 жовтня 2015року за період з 04.11.2015 по 30.04.2016. Первісний кредитор надає Новому кредитору належне йому право вимоги виконання зобов'язання Боржником, що виникло кредитором за Договором складського зберігання цукру №1ц від 06 жовтня 2015 року, а Новий кредитор приймає право вимоги за вказаним Договором після повної сплати Новим кредитором Первісному кредитору суми компенсації в розмірі 2 653 554,09 грн. протягом 30 календарних днів з моменту підписання Договору про відступлення права вимоги. За Договором про відступлення права вимоги під зобов'язанням Боржника розуміється грошовий борг (грошове зобов'язання) в сумі 2 653 554,09 грн., що виник внаслідок неоплати Боржником послуг складського зберігання цукру згідно Договору в кількості 35 980,395 тонн, упакованого в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, в складському приміщенні за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Карбишева,1 за період з 04.11.2015 по 30.04.2016. Боржник стає зобов'язаним здійснити свій обов'язок по сплаті грошового боргу (грошового зобов'язання) в сумі 2 653 554,09 грн. замість Первісного кредитора Новому кредиторові після повної сплати Новим кредитором Первісному кредитору суми компенсації в розмірі 2 653 554,09 грн.

Позивачем та третьою особою надано до матеріалів справи докази оплати Новим кредитором Зберігачу грошових коштів за Договором про відступлення права вимоги в розмірі 2 653 554,09 грн.

Таким чином, позивач пред'являє вимоги про стягнення з відповідача на свою користь грошових коштів за надані послуги зберігання цукру за періоди: серпень 2015 року - жовтень 2015 року включно, травень 2016 року - вересень 2016 року та три дні (1-3) листопада 2015 року в розмірі 3 643 014,99 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою даний Договір є договором складського зберігання.

Правовідносини між власниками зерна та суб'єктами зберігання зерна регулюються нормами глави 66 Цивільного кодексу України, Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Статтею 955 Цивільного кодексу України унормовано, що положення параграфа 1 глави 66 Цивільного кодексу України застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.

Відповідно до 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання, укладений складом загального користування, є публічним договором. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Згідно з п. 10 статті 1 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" зберігання зерна - це комплекс заходів, що включають приймання доробку, зберігання і відвантаження зерна;

Приписами ч. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 2 ст. 938 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Поклажодавець сплачує вартість послуг на підставі актів виконаних робіт, підписаних повноважними представниками сторін та скріплених печатками. Акти виконаних робіт надаються Зберігачем протягом 10 робочих днів місяця наступного за розрахунковим. (п. 4.3, п. 4.5 Договору).

Судом прийнято до уваги, що за твердженням відповідача у нього відсутні акти виконаних робіт (наданих послуг) за серпень-жовтень 2015 року.

разом з тим, у відповідності до опису вкладення в цінний лист від 05.10.16. позивачем відповідачу було направлено акти виконаних робіт за травень-вересень 2016 року, які за даними інформаційного сервісу Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» «Відстеження пересилання поштових відправлень» http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle отримані відповідачем 11.10.16., а у відповідності до опису вкладення в цінний лист від 19.10.16. позивачем відповідачу було направлено акти виконаних робіт за серпень, вересень, жовтень 2015 року та три дні (1-3) листопада 2015 року.

Заперечень чи зауважень відповідача до вказаних актів матеріали справи не містять.

При цьому суд відзначає, що платіжні реквізити Зберігача зазначені розділі 11 Договору, а вартість наданих послуг узгоджена контрагентами у Договорі.

Крім того, позивач звернувся до відповідача з претензіями № 05/10-1 від 05.10.16. та № 05/10-2 від 05.10.16. з вимогами сплатити наявну заборгованість за надані за Договором послуги зберігання.

Листами № 40-07/935 від 09.11.16. та № 40-07/936 від 09.11.16. відповідач відмовився оплачувати наявну заборгованість.

За таких обставин, враховуючи наведені вище умови спірного Договору та обставини справи, суд дійшов висновку, що строк оплати наданих послуг на суму 3 643 014,99 грн. є таким, що настав.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Оскільки позивач надав відповідачу послуги, які відповідач не оплатив, грошові кошти в розмірі 3 643 014,99 грн. (1 349 264,8125 грн. за серпень 2015 року - жовтень 2015 року включно, 2 248 774,6875 грн. за травень 2016 року - вересень 2016 року та 44 975,49375 три дні (1-3) листопада 2015 року) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовано, що Поклажодавець в порушення покладеного на нього законом та Договором обов'язку по оплаті наданих послуг не виконав, в зв'язку з чим заборгованість останнього становить 3 643 014,99 грн., яку відповідачем станом на час прийняття судового рішення не погашено, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, б. 1; ідентифікаційний код 33642855) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізовані Роздрібні Системи» (43023, м. Луцьк, вул. Карбишева, 1; ідентифікаційний код 38409955) заборгованість в розмірі 3 643 014 (три мільйони шістсот сорок три тисячі чотирнадцять) грн. 99 коп. та 54 645 (п'ятдесят чотири тисячі шістсот сорок п'ять) грн. 22 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.12.16.

Суддя Т.М. Ващенко