РІШЕННЯ

13 грудня 2016 року Справа № 913/1253/16

Провадження №3/913/1253/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛКОМ», м. Алчевськ Луганської області

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 22 018 грн. 08 коп.

суддя Секірський А.В.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_2, довіреність б/н від 23.08.2016;

від позивача- Швець Н.О., довіреність б/н від 01.11.2016;

від позивача- Лукашов В.В., довіреність б/н від 23.08.2016;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність №01-026/874 від 26.06.2016,

в с т а н о в и в:

Суть спору: Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛКОМ» (далі позивач) заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» (далі відповідач) заборгованості в розмірі 10 854,00 грн., 3% річних 1229,47 грн. та інфляційні витрати 9934,61 грн. відповідно до договору №027/1-1497 від 15.12.2011.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору №027/1-1497 від 15.12.2011 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛКОМ» виконало роботи по монтажу та наладки електрообладнання по складу гранулювання магнію і відділенню підготовки магнієвого реагенту комплексу об'єктів ділянки випалу вапняку комплексу конвертерного цеху ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», відповідач прийняв роботи, але зобовязання по оплаті вказаних робот виконав не у повному обсязі у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 10 854,00 грн. Крім того, за порушення строків оплати виконаних робіт позивачем нараховано та заявлено до стягнення: інфляційні нарахування у сумі 9934,61 грн. та 3% річних за користування чужими грошовими коштами у сумі 1229,47 грн.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, надавши пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві.

Відзивом №026-73/15 від 12.12.2016 на позовну заяву, відповідач підтверджує факт виконання робіт та існування заборгованості, проте заявляє господарському суду про застосування позовної давності до відповідних правовідносин та просить відмовити позивачу в задоволенні вимог по стягненню заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат.

В судовому засіданні представником позивача було надано клопотання про відновлення процесуального строку на подачу позовної заяви.

Стосовно відновлення процесуального строку, суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, проте за приписом частини пятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутніх в судовому засіданні під час судового розгляду справи представників позивача та відповідача, суд встановив такі фактичні обставини.

15.12.2011 між позивачем та відповідачем був укладений договір №027/1-1497 відповідно до п.1.1 якого підрядник зобовязувався виконати роботи по монтажу та наладки електрообладнання по складу гранулювання магнію і відділенню підготовки магнієвого реагенту комплексу об'єктів ділянки випалу вапняку комплексу конвертерного цеху ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» та інші роботи по мірі надходження проектно-кошторисної документації (а.с. 18-21).

Замовник зобовязується прийняти та оплатити прийняті роботи (п. 1.2 договору)

Відповідно до п. 2.1 договору вартість робіт по договору встановлюється конкретно для кожного виду робіт, встановленого проектно-кошторисною документацією та оформлюється у вигляді договірної ціни на конкретний вид робіт, або комплекс робіт, оформленими сторонами у вигляді додаткової угоди до даного договору, яка є його невідємною частиною, в якій окрім договірної ціни обумовлюються терміни виконання робіт та платежі за виконані роботи.

Договірна ціна та види робіт були погоджені сторонами договору, шляхом підписання та скріплення печатками Додаткових угод №1 від 24.02.2012 та №2 від 10.05.2012 загальна сума договору складає 642 592,80 грн. в тому числі ПДВ 20% - 107 098,80 грн. 15.05.2012 сторони уклали додаткову угоду №3 відповідно до якої, вартість робіт складає 274 450,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 45741,67 грн. Загальна сума договору збільшується на суму цієї додаткової угоди (а.с. 22-24).

Згідно п. 3.1 договору поточна оплата здійснюється замовником у безготівковому порядку в національній валюті України щомісяця згідно з актом виконаних робіт (КБ-2в та КБ-3), підписаними сторонами, протягом 10 робочих днів.

Відповідно до п. 3.2 договору розрахунок здійснюється замовником після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт, враховуючи усунення виявлених в процесі приймання недоліків.

Пунктом 3.4 договору сторони визначили, що оплату за виконані роботи замовник здійснює по актам форми КБ-2в з урахуванням фактично виконаних робіт та забезпеченням підрядником норм виробітку.

Відповідно до п.10.3 договір діє з моменту його підписання та до 31.12.2012 року.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що виконав роботи на суму 10 854,00 грн., що підтверджується актами приймання будівельних робіт №29 за жовтень 2012 року від 08.11.2012 у сумі 5338,80 грн. (а.с. 27-28); №31 за жовтень 2012 року від 08.11.2012 у сумі 1263,60 грн. (а.с. 29-30); №53 за березень 2013 року від 28.03.2013 у сумі 4251,60 грн. (а.с. 33-34), підписаним та скріпленим печатками обома сторонами.

В порушення умов Договору відповідач не виконав взяті на себе зобовязання щодо оплати робіт, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 10 854,00 грн., за стягненням якої позивач звернувся до суду.

Також позивач у звязку з порушенням строків оплати просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 23.11.2012 по 25.10.2016 у сумі 1229,47 грн. та інфляційні втрати за період з грудня 2012 року по вересень 2016 року у сумі 9934,61 грн., що підтверджено відповідним розрахунком наявним у матеріалах справи.

Оцінивши всі обставини справи, суд вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 837 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (ч.1 ст.853 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст. 882 ЦК України, передача робіт підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Згідно ч.1 ст.854 ЦК України та ч.5 ст.321 ГК України, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України та 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Приписами статті 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.3.1 договору оплата здійснюється замовником в безготівковому порядку в національній валюті України щомісячно відповідно з актами виконаних робіт (ФКБ-2в і ФКБ-3), підписаних сторонами, протягом 10 банківських днів. При розрахунках за виконані роботи вартість матеріалів, що поставляються підрядником, а також вартість механізмів і автотранспорту приймається по узгодженим з замовником цінами. Акт виконаних робіт готує підрядник, здає обєми виконаних робіт по акту ФКБ-2в замовнику в строк не пізніше 25-го числа звітного місяця.

Факт виконання робіт позивачем за договором №027/1-1497 від 15.12.2011 підтверджується матеріалами справи, в т.ч. актами приймання виконаних підрядних робіт та визнаний відповідачем.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №027/1-1497 від 15.12.2011 в сумі 10 854 грн 00 коп.

У відзиві на позовну заяву №026-73/2 від 12.12.2016 відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення 10 854 грн 00 коп., які заявлені позивачем.

Розглядаючи вказану заяву, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 260 ЦК України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно п. 3.1 договору поточна оплата здійснюється замовником у безготівковому порядку в національній валюті України щомісяця згідно з актом виконаних робіт (КБ-2в та КБ-3), підписаними сторонами, протягом 10 робочих днів.

Акти приймання виконаних робіт №№ 29,31 за жовтень 2012 року підписані сторонами 08.11.2012. Виходячи з п. 3.1 договору термін оплати за виконані по ним роботи сплив 23.11.2012.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, перебіг позовної давності по актам №№ 29,31 за жовтень 2012 року розпочався 23.11.2012 та закінчився 23.11.2015.

Акт приймання виконаних робіт №53 за березень 2013 року підписаний сторонами 28.03.2013. Виходячи з п. 3.1 договору термін оплати за виконані по ним роботи сплив 12.04.2013.

Таким чином, перебіг позовної давності по акту № 53 за березень 2013 року розпочався 12.04.2013 та закінчився 12.04.2016.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене вище, вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 10 854,00 грн. задоволенню не підлягають у звязку із пропуском позовної давності.

Доказів переривання строку позовної давності позивачем не надано.

Суд також не приймає посилання позивача на поважність причин пропущення позовної давності з огляду на наступне.

Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України». На виконання вказаного рішення на території Луганської області проводиться антитерористична операція (АТО), яка триває до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Позивачем не надано до матеріалів справи сертифікату Торгово-промислової палати України на відповідні правовідносини за договором №027/1-1497 від 15.12.2011.

Крім того, заборгованість за договором виникла в листопаді 2012 року та квітні 2013 року. Позивач мав достатньо часу для звернення з позовом до суду до початку проведення АТО, а також здійснити інші заходи спрямовані на стягнення заборгованості з відповідача, що зроблено позивачем також не було.

Посилання позивача на неможливість звернення з позовом у звязку з тим, що всі документи були передані на зберігання ПП «Експерт-Інформ» та не могли бути вчасно повернуті позивачем, що перешкоджало вчасному зверненню до суду, судом не приймається, оскільки по перше, з наданих позивачем документів не зрозуміло, яка саме документація передавалась на зберігання та поверталась позивачу, а по друге, передаючи документи на зберігання ПП «Експерт-Інформ» позивач самостійно приймав таке рішення та повинен був усвідомлювати всі ризики та наслідки такого передавання.

В п. 5.3 Постанови Пленуму №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Оскільки судом відмовлено у стягненні основної заборгованості у звязку із пропуском позовної давності, вимоги про стягнення 3% річних у сумі 1229,47 грн. та інфляційні витрати у сумі 9934,61 грн., також задоволенню не підлягають.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю з віднесенням судових витрат на позивача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 33, 34, 43, 44, 49, статями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.12.2016

Суддя А.В. Секірський