КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. справа№ 910/13520/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Глазунов М.Ю.

відповідача - Божков Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»

на рішення Господарського суду м. Києва від 10.10.2016 р.

у справі № 910/13520/16 (суддя - Карабань Я.А.)

за позовом Міністерства оборони України

до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш»

про стягнення 1 016 292,78 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Міністерство оборони України (далі - позивач) звернулося з позовом до про стягнення з відповідача 434 912,88 грн пені, 338 968,00 грн штрафу та 242 411,90 грн відсотків за несвоєчасне повернення попередньої оплати.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.10.2016 р. у даній справі позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про повну відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що порушення строків поставки товару відбулось не з його вини, а у зв'язку з виникненням форс-мажорних обставин, що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України № 6463/03.3-8 від 31.08.2015 р. щодо впливу форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та унеможливлення виконання обов'язку за договором № 343/3/6/6-16/34-1Д про закупівлю за державні кошти від 26.05.2015 р. Наведені обставини, на думку скаржника, звільняють його від відповідальності за порушення умов договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 06.12.2016 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

26.05.2015 р. між Міністерством оборони України (далі - замовник) та Дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (далі - постачальник) був укладений договір про закупівлю за державні кошти № 342/3/6/6 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства танки та інші бойові самохідні броньовані транспортні засоби й частини до них (код 30.40.1) двигуни до БТР-70 (4905-1000400) (далі - продукція) за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у специфікації, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток № 1), а замовник - прийняти і оплатити таку продукцію.

Ціна договору на момент укладення становить 4 035 334,00 грн, без ПДВ за загальним фондом КПКВ 2101020/7, КЕКВ 2260, стаття 3639 кошторису Міністерства оборони України (за пільгою відповідно до Закону України від 02.09.2014 № 1658-VІІ) (п. 2.1 договору).

Як передбачено п. 2.5 договору, за письмовим погодженням між сторонами відповідно до рішення Міністра оборони України, замовник на підставі абзацу 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 р. № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» може здійснювати попередню оплату продукції у розмірі до 100 відсотків від ціни договору, визначену на день його укладення. Замовник проводить перерахування коштів попередньої оплати протягом 5 банківських днів з моменту отримання відповідного рахунку від постачальника.

Згідно з п. 5.1 договору постачальник зобов'язаний поставити продукцію відповідно до умов договору не пізніше строку, визначеного специфікацією, та надати замовнику документи згідно з пунктом 2.11 договору.

Відповідно до специфікації, яка є додатком № 1 до договору № 342/3/6/6 від 06.05.2015 р., відповідач зобов'язувався поставити позивачу двигуни до бронетранспортера БТР-70 у кількості 20 одиниць, загальною вартістю 4 035 334,00 грн без ПДВ, у строк до 30.07.2015 р.

03.07.2015 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору, згідно з умовами якої сторони, внесли зміни до специфікації та встановили новий строк поставки - до 30.08.2015 р.

В подальшому, 25.12.2015 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 4 до договору, за умовами якої сторони погодили, що ціна договору на момент укладення складає 4 245 034,00 грн, крім того ПДВ 849 006,80 грн, а разом 5 094 040,80 грн.

На виконання умов укладеного договору, 03.07.2015 р. позивач, здійснив попередню оплату продукції у розмірі 3 873 920,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 342/8/100.

В свою чергу відповідач, здійснив поставку продукції загальною вартістю 5 094 040,80 грн, з яких:

- 10.11.2015 р. на суму 2 444 967,60 грн, що підтверджується актом приймання № 185/15;

- 18.12.2015 р. на суму 2 649 073,20 грн, що підтверджується актом приймання № 221/1.

25.12.2015 р. позивач остаточно розрахувався за поставлену відповідачем продукцію, що підтверджується платіжними дорученнями, зокрема:

- платіжне доручення № 342/8/303 на суму 161 413,36 грн;

- платіжне доручення № 342/8//303 на суму 251 640,00 грн;

- платіжне доручення № 342/8.303 на суму 807 066,80 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, свої зобов'язання з поставки продукції за договором про закупівлю за державні кошти № 342/3/6/6 від 26.05.2015 р. виконав у повному обсязі, однак з порушенням строків поставки, визначених умовами цього договору.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Як передбачено ч. 3 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до специфікації та умов додаткової угоди № 2 від 03.07.2015 р. сторонами було погоджено строк поставки продукції до 30.08.2015 р.

Встановлено, що відповідач здійснив поставку продукції позивачу 10.11.2015 р. та 18.12.2015 р, тобто з порушенням строків поставки, встановлених умовами укладеного договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 7.2 укладеного договору передбачено, що за порушення строків поставки продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості непоставленої (недопоставленої) продукції.

Встановлено, що згідно з умовами укладеного договору строк поставки продукції встановлений до 30.08.2015 р., в той час як поставка була здійснена відповідачем 10.11.2015 р. та 18.12.2015 р., тобто останнім було допущено прострочення виконання зобов'язання понад 30 днів.

Згідно з ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як передбачено п. 2.5 договору, у разі порушення строків постачання продукції та не повернення попередньої оплати (її частини) до 15.09.2015 р., постачальнику нараховуються відсотки за використання попереднього платежу, розраховані виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення погашення.

Здійснивши перерахунок пені, штрафу та відсотків за несвоєчасне повернення попередньої оплати, колегією встановлено, що розмір їх більший ніж заявлений позивачем до стягнення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи те, що позивачем не було надано відповідного клопотання про збільшення розміру позовних вимог, колегія суддів приймає до уваги розрахунок, наданий позивачем, відповідно до якого стягненню підлягають 434 912,88 грн пені та 338 968,00 грн штрафу та 242 411,90 грн відсотків за несвоєчасне повернення попередньої оплати.

Разом з тим, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні та не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи те, що відповідач є державною компанією, яка станом на час розгляду справи в суді першої інстанції свої зобов'язання щодо виконання умов укладеного договору, зокрема, поставки двигунів до БТР-70, виконала повністю двома партіями - 10.11.2015 р. та 18.12.2015 р., порушення строків поставки продукції відбулось внаслідок негативних обставин для відповідача, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір заявленої пені та штрафу на 25 %, що відповідає вимогам співрозмірності та враховує інтереси обох сторін, що у свою чергу відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та додаткове джерело отримання прибутків кредитором.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу підлягають задоволенню тільки в частині стягнення з відповідача 326 184,66 грн пені та 254 226,00 грн штрафу, що складає 75 % від загального розміру пені та штрафу, нарахованих позивачем.

При цьому, розмір відсотків за несвоєчасне поврнення попередньої оплати не підлягає зменшенню, оскільки не підпадає під дію п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та підлягає стягненню з відповідача у розмірі, нарахованому позивачем - 242 411,90 грн

Стосовно посилання скаржника на висновок Торгово-промислової палати України № 6463/03.3-8 від 31.08.2015 р. щодо впливу форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на унеможливлення виконання обов'язку за договором № 343/3/6/6-16/34-1Д про закупівлю за державні кошти від 26.05.2015 р., як на підставу для звільнення від відповідальності за укладеним договором, колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України, зокрема: засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників).

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Розділом 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин встановлений порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Так, згідно з п. 6.2 Регламенту, звертаючись за засвідченням настання обставин непереборної сили, суб'єкт господарської діяльності подає заяву за встановленою ТПП України формою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та документи, передбачені в цій формі заяви.

За результатами розгляду документів ТПП України / регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.10 Регламенту).

Відповідно до п. 6.11, п. 6.12 Регламенту сертифікат встановленої форми про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної ТПП (додаток 4 до Регламенту). Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

Також, пунктом 7.5 укладеного договору сторони погодили, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є саме сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України чи її регіональними управліннями.

Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства та умови укладеного договру, належним доказом, який підтверджує настання обставини непереборної сили є саме сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), внесений до Реєстру сертифікатів, а не висновок щодо впливу форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на унеможливлення виконання обов'язку за договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 29.06.2016 р. по справі № 907/787/15.

Оскільки відповідачем сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини суду наданий не був, відтак, в матеріалах справи відсутні докази настання обставини непереборної сили та, відповідно, не доведено наявність обставин, що звільняють відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за укладеним договором.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції від 10.10.2016 р. у справі № 910/13520/16 підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 326 184,66 грн пені та 254 226,00 грн штрафу та 242 411,90 грн відсотків за несвоєчасне поврнення попередньої оплати, в іншій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Стосовно розподілу судових витрат колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення у справі № 910/13520/16 від 10.10.2016 р., місцевим судом було правильно розподілено судовий збір за подання позовної заяви.

Враховуючи те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки є обгрунтованими, судова колегія вважає витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються повністю на відповідача, а не пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 10.10.2016 р. у справі № 910/13520/16 скасувати частково та прийняти нове рішення.

3. Позовні вимоги задовольнити частково.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36; ідентифікаційний код 14281072) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код 00034022) 326 184 (триста двадцять шість тисяч сто вісімдесят чотири),66 грн пені; 254 226 (двісті пятдесят чотири тисячі двісті двадцять шість),00 грн штрафу; 242 411 (двісті сорок дві тисячі чотириста одинадцять), 90 грн відсотків за несвоєчасне повернення попередньої оплати.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36; ідентифікаційний код 14281072) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код 00034022) 15 244, (п'ятнадцять тисяч двісті сорок чотири), 39 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

7. Доручити Господарському суду м. Києва видати накази на виконання даної постанови суду.

8. Матеріали справи № 910/13520/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

9. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко