ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р. Справа № 911/3355/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Київобленерго", м. Вишневе,

до відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_1, с. Логвин Володарського району,

про стягнення 2 751,11 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, уповноважений, довіреність від 18.05.2016р. № 114;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - публічне акціонерне товариство "Київобленерго", м. Вишневе, Києво-Святошинського району, звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою від 10.10.2016р. №139 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Логвин Володарського району, в якій просить суд стягнути з відповідача 2751,11 грн. заборгованості, в тому числі: 1 991,44 грн. основного боргу, 570,59 грн. пені, три проценти річних в сумі 36,55 грн. та інфляційні втрати в сумі 152,53 грн. грн., а також просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем умов Договору про постачання електричної енергії №220061813 від 20.03.2014 в частині оплати вартості використаної (купленої) електричної енергії за травень - серпень 2015, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 1991,44 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку з врахуванням нарахованих у звязку із простроченням грошового зобовязання 36,55 грн. 3% річних, 152,53 грн. інфляційних втрат та передбаченої договором пені в розмірі 570,59 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.10.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/3355/16 та призначено справу до розгляду на 07.11.2016.

07.11.2016 від публічного акціонерного товариства "Київобленерго" до господарського суду надійшов супровідний лист з додатками від 07.11.2016 №166.

Ухвалою суду від 07.11.2016 розгляд справи №911/3355/16 відкладено на 21.11.2016.

21.11.2016 від публічного акціонерного товариства "Київобленерго" надійшли письмові пояснення від 20.11.2016 № 170 з обґрунтуванням заявленого до стягнення розміру заборгованості відповідача.

В судове засідання 21.11.2016 з'явився представник позивача, який в усних поясненнях позов підтримав повністю та просив суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судові засідання 07.11.2016 та 21.11.2016 не зявився, витребувані судом документи та відзив на позов не подав, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом належним чином. Залучені до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень свідчать про те, що відповідач копію ухвали про порушення провадження у справі від 17.10.2016р. отримав 27.10.2016, копію ухвали від 07.11.2016 отримав 15.11.2016.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов публічного акціонерного товариства "Київобленерго", м. Вишневе Києво-Святошинського району (далі по тексту ПАТ "Київобленерго") до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Логвин Володарського району (далі по тексту ФОП ОСОБА_1В.), всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

20.03.2014 між публічним акціонерним товариством "Київобленерго" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №220061813, відповідно до умов якого:

- постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 5 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору. Приєднана потужність у точці підключення становить 5 кВА/кВт (пункт 1.1 договору);

- точка продажу електричної енергії встановлюється сторонами згідно "Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" та зазначається в додатку №1 "Загальна однолінійна схема електропостачання", що є невід'ємною частиною даного договору (пункт 1.2 договору);

- споживач зобов'язується (пункт 2.3 договору):

ь оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" та додатку 6 "Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії" (пункт 2.3.3 договору);

ь здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з умовами договору додатку5 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії" (пункт 2.3.4);

- постачальник має право (пункт 3.1 договору):

ь отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, на умовах передбачених в додатку 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію", за компенсацію перетікання реактивної електричної енергії, на умовах передбачених в додатку 5 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії", та інші платежі обумовлені цим договором (пункт 3.1.1 договору);

- за внесення платежів, передбачених цим договором з порушенням термінів визначених у додатку №4 "Про порядок розрахунків за активну електроенергію", споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати та три проценти річних від простроченої суми. Споживач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Суми вказаних нарахувань зазначаються у розрахунковому документі окремими рядками ( пункт 4.2.1 договору);

- дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника (пункт 7.8 Договору);

- цей договір набирає чинності з дня його підписання. У випадках встановлених абзацом третім пункту 9.4 даний договір укладається на строк дії договору про приєднання. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде письмово заявлено про припинення його дії, або про перегляд його умов. У випадку якщо споживач користується об'єктом на підставі договору оренди, дія даного договору в частині постачання електричної енергії на оренди, а саме: дата укладення договору 01.01.2014 з терміном дії до 01.01.2018. В частині виконання зобов'язань сторонами, договір продовжує діяти до повного їх виконання сторонами (пункт 9.4 договору).

В додатку №4 до договору №220061813 від 20.03.2014 сторони узгодили порядок розрахунків за активну електроенергію:

- розрахунковий період встановлено споживачу з 20 числа календарного місяця до 20 числа наступного місяця. Якщо дата закінчення розрахункового періоду припадає на 30 або 31 число, у місяцях, які мають меншу кількість днів, вона переноситься на останній день місяця (пункт 1.1 додатку №4);

- період між датами на початку та в кінці розрахункового періоду прирівнюються до періоду дії тарифу (календарного місяця), і величина коштів, які має сплатити споживач, визначається як добуток обсягу електричної енергії, спожитої між датами зняття показів засобів обліку, на тариф який діяв на кінець розрахункового періоду (пункт 1.2 додатку №4);

- порядок оплати за активну електроенергію здійснюється у формі авансової оплати та/або планових платежів з остаточним розрахунком по закінченні розрахункового періоду. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 5 операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду (пункт 2.1 додатку №4);

- порядок отримання рахунків: направляється представник споживача у відділ збуту Володарського РП для отримання рахунку за адресою: 09321, Київська область, Володарський район, с. Логвин, вул. Гагаріна,28.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із купівлею-продажем електричної енергії здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України " Про електроенергетику", Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 р. "Про затвердження правил користування електричною енергією", іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання послуг з постачання електроенергії згідно умов договору про постачання електричної енергії №220061813 від 20.03.2014 та виставляв відповідачу рахунки-фактури на оплату за спожиту електроенергію:

- рахунок-фактура за активну електроенергію № за травень 2015 року від 20.05.2015 на суму 1685,27 грн.;

- рахунок-фактура за активну електроенергію № за червень 2015 року від 22.06.2015 на суму 948,06 грн.( 48,06 грн. (за червень 2015р.)+ 1685,27 (сальдо на початок періоду)- 785,27 грн. (оплата)=948,06 грн.);

- рахунок-фактура за активну електроенергію № за липень 2015 року від 22.07.2015 на суму 1389,44 грн.( 789,44 грн. (за червень 2015р.)+948,06 (сальдо на початок періоду)- 348,06 грн. = 1389,44 грн.);

- рахунок-фактура за активну електроенергію № за серпень 2015 року від 27.08.2015 на суму 1 991,44 грн. (602,00 грн. (за серпень 2015)+ 1389,44 грн. (сальдо на початок періоду)=1991,44 грн.).

Позивачем було надано відповідачу послуг з постачання електроенергії згідно умов договору про постачання електричної енергії №220061813 від 20.03.2014 за період травень-серпень 2015 всього на суму: 1685,27 грн. (травень)+ 48,06 грн. (червень 2015р.)+789,44 грн. (за липень 2015р.)+ 602,00 грн.(за серпень)=3124,77 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем здійснювались часткові оплати по вказаних рахунках, загалом в сумі 1 133,27 грн., в зв'язку з чим за ним рахується заявлена до стягнення сума заборгованості в розмірі 3124,77грн. (вартість поставленої електроенергії)- 1133,33 грн. (оплата)= 1 991,44 грн.

З довідки наданої позивачем вбачається, що відповідачем були здійснені наступні оплати: 10.06.2015 на суму 785,27 грн., 10.07.2015 на суму 348,06 та на суму 140 грн., що в загальній сумі складає 1273,33 грн. При цьому платіж в розмірі 140,00 грн. позивачем, відповідно до його права, перредбаченого законом та договором, було зараховано в рахунок погашення пені за попередні періоди.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Однак, п.2.2 додатку 4 до договору №220061813 сторони передбачили, що у разі якщо у платіжному документі споживача не вказане призначення платежу постачальник сам визначає статті реалізації, на погашення яких буде розподілений даний платіж.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В ухвалі суду про порушення провадження у справі від 17.10.2016 та ухвалі від 07.11.2016 відповідачу пропонувалось надати відзив на позов, проте ані відзиву, ані доказів сплати боргу в більшому розмірі, ніж стверджує позивач, відповідач не надав.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2.1 Додатку №4 до договору №220061813 від 20.03.2014 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" порядок оплати за активну електроенергію здійснюється у формі авансової оплати та планових платежів з остаточним розрахунком 5 операційних днів з дати закінчення розрахункового періоду. Розрахунковий період встановлено споживачу з 20 числа календарного місяця до 20 числа наступного місяця (пункт 1.1 Додатку №4). За таких обставин, строк остаточного розрахунку сплив.

Судом встановлено, що у встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обов'язок щодо оплати спожитої електричної енергії не виконав і станом на 30.09.2016 р. сума основного боргу за договором про постачання електричної енергії №220061813 від 20.03.2014, строк оплати якої настав, становить 1991,44 грн., відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою та такою, яку належить задовольнити.

Крім того, у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 570,59 грн., та згідно ст. 625 ЦК України 36,55 грн. 3% річних та 152,53 грн. інфляційних втрат. Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Пунктом 4.2.1 Договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених в додатку №4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію", споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Враховуючи, наведене вище, суд зазначає, що період нарахування пені за договором №220061813 від 20.03.2014 має розпочатися з наступного дня після спливу передбаченого договором терміну оплати, тобто з 26.06.2015 та нараховується за кожен день прострочення платежу (тобто понад строк встановлений ст. 232 ГК України) за заявлений позивачем період, тобто по 30.03.2016.

Крім того, положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується. Однак, суд звертає увагу позивача на наступне.

По-перше, датою спливу передбаченого договором терміну оплати: рахунку за травень 2015 № є 25.06.2015, а прострочення боржника відповідно настало 26.06.2015, рахунку за червень 2015 № строк оплати сплив 25.07.2015, а прострочення настало 26.07.2015, по рахунку за липень 2015 № строк оплати сплив 25.08.2015, а прострочення настало 26.08.2015, по рахунку за серпень 2015 № строк оплати сплив 25.09.2015, прострочення настало 26.09.2015.

По-друге, відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що нарахування інфляційних втрат позивачем буде правомірним з 01.07.2015 за повні місяці по серпень 2016 року включно.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що належна до стягнення з відповідача пеня складає 471,73 грн., інфляційні втрати становлять 141,1 грн., 3% річних становлять 30,16 грн., відповідно зазначені вимоги підлягають задоволенню частково.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов публічного акціонерного товариства "Київобленерго" частково, приймає рішення про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, заборгованості, яка складається з 1991,44 грн. основного боргу, 471,73 грн. пені, 30,16 грн. 3% річних та 141,1 грн. інфляційних втрат.

Згідно платіжних доручень № (#258834732) від 23.12.2015 на суму 1218,00 грн., № НОМЕР_1 (#183334211) на суму 121,80 грн., квитанції № 0.0.622341101.1 на суму 38,20 грн. на суму 38,20 грн., загалом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Відповідно до третього абзацу першої частини ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд, у відповідності до третього абзацу першої частини статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору у мінімальному законом встановленому розмірі покладає на відповідача в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного товариства "Київобленерго" задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (09321, Київська область, Володарський район, село Логвин, вулиця Набережна, будинок 25, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

на користь публічного акціонерного товариства "Київобленерго" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, будинок 2-Б, ідентифікаційний код 23243188)

1 991,44грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто одна гривня сорок чотири копійки) основного боргу,

141,10 грн. (сто сорок одна гривня десять копійок) інфляційних втрат,

471,73 грн. (чотириста сімдесят одна гривня сімдесят три копійки) пені,

30,16 грн. (тридцять гривень шістнадцять копійок) 3% річних,

1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 12.12.2016

Суддя О.В. Конюх