ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2016 р.Справа № 923/1213/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.

суддів: Разюк Г.П., Принцевської Н.М.

(Склад судової колегії змінено відповідно до розпорядження в. о. керівника апарату суду № 941 від 02.12.2016 року щодо повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку з перебуванням судді - члена колегії Колоколова С.І. у відпустці з 05.12.2016 по 13.12.2016)

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Шумілова Н.І., довіреність № б/н, дата видачі : 18.11.16;

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2, паспорт серія НОМЕР_2, дата видачі : 19.09.01;

від відповідача за первісним позовом: ОСОБА_3, довіреність № 01, дата видачі : 06.12.16

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації

на рішення господарського суду Херсонської області від 13.09.2016р.

у справі №923/1213/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 213843 грн. 86 коп.

та за зустрічним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації

про визнання умови договору щодо збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку недійсною.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до наявного в матеріалах справи конверту зі штампом відділення поштового зв'язку 07.07.15 р. Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (далі - Банк) через господарський суд Херсонської області звернулось із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) про стягнення заборгованості за кредитним договором №НКЛ-2010437 від 05.06.2012р. в розмірі 213 843,86 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору №НКЛ-2010437 від 05.06.2012р. зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26.05.2015р. у нього утворилась заборгованість перед позивачем, у розмірі 213843,86 грн., яка складається з 28 325,81 грн. - суми заборгованості за процентами; 155508,70 грн. - розміру пені за несвоєчасне повернення процентів; 426,05 грн. - суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту та 29583,30 грн. - штрафу, які на думку позивача і підлягають стягненню з відповідача.

В свою чергу, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, в якому просив господарський суд Херсонської області визнати недійсним п. 1.1.1 договору кредитної лінії № НКЛ-2010437 від 05.06.2012 р. щодо збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку, який був прийнятий для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 01.10.2015 р. у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено повністю, визнано недійсним п. 1.1.1 договору кредитної лінії № НКЛ-2010437 від 05.06.2012 р., укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ФОП ОСОБА_2, який викладений в наступній редакції: "у випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 5.11-5.12 цього договору, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 30% річних, починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань. Підвищена плата за користування грошовими коштами в розмірі 30% річних діє до дня (включно) виконання умов п.п. 5.11-5.12 цього договору. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового двостороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

З відповідача за зустрічним позовом на користь позивача стягнуто 1218 грн. по сплаті судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 р. № 923/1213/15 частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк", рішення господарського суду Херсонської області від 01.10.2015 р. частково скасовано.

У задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання умови договору щодо збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку недійсною відмовлено повністю.

В решті рішення господарського суду Херсонської області від 01.10.2015 р. по справі № 923/1213/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2016 р. № 923/1213/15 частково задоволено касаційну скаргу ПАТ "Дельта Банк", постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 р. та рішення господарського суду Херсонської області від 01.10.2015 р. у справі № 923/1213/15 скасовано в частині відмови у задоволенні первісного позову, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Херсонської області.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 р. залишено без змін.

Зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 18.07.2016 р. зазначено, що в процесі здійснення нового розгляду справи господарському суду необхідно з'ясувати, чи були у банку правові підстави для нарахування позичальнику процентів за підвищеною ставкою у розмірі 28325,81 грн. за порушення умов кредитного договору, зокрема щодо п. 5.12.1 (зобов'язання позичальника протягом 3-х місяців з моменту надання кредиту перевести обороти пропорційно кредитній заборгованості ФОП ОСОБА_2 по поточним рахункам в ПАТ "Дельта Банк". Для підтвердження виконання своїх зобов'язань позичальник повинен щоквартально надавати довідки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник).

Висновок апеляційної інстанції щодо безпідставності нарахування банком 155508 грн. 70 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів, 426 грн. 05 коп. річних за прострочення сплати кредиту є передчасним, оскільки неправильний розрахунок пені не може бути підставою для відмови у позові.

Касаційний суд зазначив, що відповідно до вимог ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, на яких ґрунтуються вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство на підставі якого подається позов.

Отже, в кожному конкретному випадку позивач повинен здійснити та подати суду разом з позовною заявою відповідний обґрунтований розрахунок стягуваної суми заборгованості, а суд, відповідно, дослідити поданий розрахунок, та на підставі поданих на його підтвердження належних доказів, з урахуванням правових підстав для стягнення заявленої до стягнення суми вирішити цей спір відповідно до вимог чинного законодавства.

У порушення приписів ст. 65 ГПК України, суд не витребував у позивача належних доказів на підтвердження його вимог про стягнення штрафу за іпотечним договором, а також інших доказів на підтвердження вимог позивача, не з'ясував періоди, за які позивачем нараховані штрафні санкції, а також періоди невиконання відповідачем умов кредитного договору, за які позивачем нараховано штрафи, підвищені проценти за кредитом та пеню; не встановлено з якого часу позичальником не виконувалися умови договорів, на підставі яких йому нараховані штрафи банком. Не з'ясовано, чи нараховані суми штрафів, які заявлені в позові, за ті ж періоди, які були нараховані у листі № 05-224035, направленого банком безпосередньо позичальнику, чи звертаючись з позовом банк заявляв штраф за інші періоди.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Херсонської області №117 від 26.07.2016р. призначено повторний автоматичний розподіл справи, відповідно до якого справу передано на новий розгляд судді Задорожній Н.О., яка ухвалою господарського суду від 29.07.2016року прийняла її до свого провадження.

З огляду на постанову Вищого господарського суду від 18.07.2016 р. розгляд даної справи судом 1 інстанції здійснювався тільки в частині первісного позову ПАТ „Дельта Банк".

В ході нового розгляду первісного позову ПАТ „Дельта Банк" останній подав до суду розрахунок суми позову та виписки з рахунку ФОП ОСОБА_2, в якому навів періоди нарахування відсотків, пені, 3% річних, штрафів.

Так, згідно із поданим первісним позивачем розрахунком заборгованості, він просив стягнути з відповідача:

1) відсотки за користування кредитом у сумі 28325,81 грн. за період з 11.07.12 р. по 05.09.12 року за ставкою 24,99%, з 06.09.12 р. по 15.06.14 р. за ставкою 30%;

2) пеню у розмірі 155508,7 грн. за несвоєчасне повернення процентів за період з 24.11.14 р. по 25.05.15 р.

3) три відсотки річних у сумі 426,05 грн. за прострочення оплати процентів за період з 24.11.14 р. по 25.05.15 р.;

4) штраф у сумі 14583,3 грн. згідно із п.9.2 договору за невиконання відповідачем п.п. 5.12.1, п.п.5.12.2, нарахований 26.05.15 р. в розмірі 3% від суми наданого кредиту (486110 грн.);

5) штраф у сумі 15000 грн. згідно п.п.5.7 іпотечного договору за невиконання п.п.5.2 цього договору, нарахований 26.05.15 р. в розмірі 3% від суми кредиту, визначеного кредитним договором (500000 грн.).

Рішенням господарського суду Херсонської області від 13.09.2016р. (суддя Задорожна Н.О.) у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Зокрема, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вимог щодо стягнення 28 325,81грн. боргу по процентах, посилаючись на те, що позивач правомірно нарахував вказані проценти, оскільки відповідач не надав доказів виконання умов п.п.5.11, 5.12, однак ці проценти за своєю правовою природою є неустойкою і до вказаних позовних вимог за заявою відповідача необхідно застосувати наслідки пропуску спеціального строку позовної давності.

Відмова у задоволенні позову в частині стягнення штрафу в сумі 14583,3грн. судом 1 інстанції мотивована також спливом строку позовної давності (18.06.2015р.), про застосування якого заявлено відповідачем.

Щодо нарахованих за прострочку оплати неустойки - пені у розмірі 155508,7грн. та 3% річних у розмірі 426,05грн. за несвоєчасну оплату підвищених процентів, то в цій частині суд 1 інстанції відмовив з огляду на те, що чинним законодавством не передбачена можливість нарахування пені та річних за прострочку оплати неустойки, оскільки вона не є грошовим зобов'язанням у розумінні положень ч.3 ст. 549 та ч.2 ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції відмовив позивачу і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 15000грн. нарахованого згідно п. 5.7 іпотечного договору за невиконання п. 5.2 цього договору враховуючи те, що зобов'язання по сплаті цього штрафу брала на себе фізична особа, у той час, коли позов по даній господарський справі поданий до суб'єкта підприємницької діяльності, а також сплинув строк позовної давності, про застосування якого заявлено позивачем.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації через господарський суд Херсонської області звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 13.09.16 р. в частині відмови у задоволенні первісного позову та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, оскільки вказане рішення прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції, ігноруючи визначення судом касаційної інстанції походження заборгованості по сплаті відсотків як плату за користування кредитними коштами, а не як штрафні санкції, ігноруючи положення ст. 1056 ЦК України, безпідставно зазначив, що 28 325,81 грн., які вимагав стягнути позивач є неустойкою, чим грубо порушив приписи ст. 111-12 ГПК України.

Крім того, на думку скаржника судом порушено приписи ст.ст. 32,35,43 ГПК України та безпідставно проігноровано встановлені Новокаховським міським судом Херсонської області обставини в рішенні від 10.10.2014р., а саме той факт, що проценти у сумі 28 325,81 грн. правомірно нараховані за підвищеною ставкою (30%) на підставі п.1.1.1 Кредитного договору.

Також скаржник зазначає на порушення судом 1 інстанції положень ст.ст. 11, 525, 526, 626, 628, 629, 1054 ЦК України, ст. 193 ГК України, які безпідставно не були застосовані при розгляді спору по суті, оскільки між сторонами був укладений кредитний договір, якій передбачав сплату процентів за підвищеною ставкою, у випадку порушення відповідачем умов кредитного договору. Матеріали справи свідчать про невиконання зобов'язань за кредитним договором з боку позичальника, однак цім обставинам справи господарським судом оцінки не надано. При цьому, безпідставна відмова у задоволенні позовних вимог створює перешкоди належній діяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" та виконанню покладених державою на нього завдань.

Відповідач за первісним позовом у запереченнях на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його обґрунтованим та таким, що відповідає наявним матеріалам справи і чинному законодавству.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача за первісним позовом, та ФОП ОСОБА_2, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 05.06.2012 р. між позивачем (кредитор, позикодавець) та відповідачем (позичальник) був укладений договір кредитної лінії № НКЛ-2-1-437, згідно з яким кредитор надав позичальнику у тимчасове платне користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового використання грошові кошти в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 500000 грн., який зменшується щомісячно рівними частинами відповідно до встановленого графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно Додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору, із сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 24,99 % річних з кінцевим терміном повернення до 04.06.2015 р. включно (т. 1, а.с. 6-11).

У пункті 1.1.1. кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених пунктами 5.11-5.12 цього договору, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 30% річних, починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань, яка діє до повного їх виконання.

Пункти 5.11-5.12 кредитного договору встановлюють обов'язок позичальника протягом 10-ти календарних днів з дня укладення іпотечного договору укласти в акредитованій банком страховій компанії договір страхування іпотечного майна, зазначеного у п. 1.4 цього договору (п. 5.11), протягом 3-ох місяців з моменту надання кредиту перевести обороти пропорційно кредитній заборгованості ФОП ОСОБА_2 по поточним рахункам ПАТ "Дельта Банк". Для підтвердження виконання своїх зобов'язань позичальник повинен щоквартально надавати довідки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник (5.12.1). Протягом 10-ти календарних днів з дня укладення цього договору укласти в акредитованій банком страховій компанії договір страхування життя ОСОБА_2 (п. 5.12.2).

Як вбачається з наявних матеріалів справи між позивачем та відповідачем 05.06.12 р. укладено договір іпотеки, однак відповідач протягом 10-ти календарних днів з дня укладення вказаного іпотечного договору не уклав в акредитованій банком страховій компанії договір страхування іпотечного майна, а також протягом 10-ти днів з дня укладання кредитного договору не уклав договір страхування життя. Договір страхування іпотечного майна відповідач уклав лише 13.06.13 р., а договір страхування від нещасних випадків - 20.08.13 р.

Таким чином, відповідно із п.1.1.1 кредитного договору у позивача виникло право нараховувати відповідачу плату за користування кредитом в розмірі 30% річних за порушення зобов'язання щодо страхування життя з 15.06.12 р. по 20.08.13 р., а щодо страхування іпотечного майна з 15.06.12 р. по 13.06.13 р.

Згідно меморіального ордеру № 29691561 від 11.07.2012 р. банк надав позичальнику кредит в розмірі 486110 грн., що свідчить про виконання ним договірних зобов'язань за кредитним договором (т. 1, а.с. 12).

Відповідно із наданим ПАТ „Дельта Банк" розрахунком суми позову (т.1 а.с.11) видно, що відповідачу дійсно 11.07.12 р. надано кредит у сумі 486110 грн., який останнім поступово погашався і достроково погашений 16.06.14 р. При цьому в розрахунку зазначені всі дати поступового дострокового погашення кредиту, які співпадають із наданою Банком випискою по рахунку відповідача, та не спростовані відповідачем.

Як зазначалося вище, ФОП ОСОБА_2 у відповідності із п.п.5.12 кредитного договору повинен був протягом 3 місяців з моменту надання кредиту, тобто по 11.10.12 р. перевести обороти пропорційно своєї кредитної заборгованості по поточним рахункам ПАТ "Дельта Банк". Для підтвердження виконання своїх зобов'язань позичальник повинен щоквартально надавати довідки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник. Аналізуючи зміст п.п.5.12 кредитного договору, судова колегія дійшла висновку про те, що під «оборотами» в цьому пункті слід розуміти «обороти коштів».

В ході розгляду даної справи по суті ФОП ОСОБА_2 а ні до суду 1 інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції в порядку ст.101 ГПК України не надав доказів того, що він протягом 3-ох місяців з моменту надання кредиту перевів обороти коштів пропорційно своєї кредитної заборгованості по поточним рахункам ПАТ "Дельта Банк".

З огляду на вищенаведене, судова колегія дійшла висновку про те, що ПАТ „Дельта Банк" правомірно застосував у відповідності із п.1.1.1 кредитного договору підвищену ставку за користування кредитом у розмірі 30% річних у зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань щодо страхування життя, іпотечного майна, а також не переведення відповідачем оборотів коштів пропорційно своєї кредитної заборгованості по поточним рахункам ПАТ "Дельта Банк". Таким чином, позивач правомірно нарахував відповідачу до сплати проценти за користування кредитом за ставкою 30% у період з 06.09.12 р. по 15.06.14 р.

Судова колегія не погоджується із висновком суду 1 інстанції про те, що проценти за користування кредитом є неустойкою.

Правовідносини, які виникли між сторонами за кредитним договором врегульовано гл. 71 Цивільного Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави.

Оскільки кредитний договір є відплатним, позичальник зобов'язаний сплатити за користування кредитом проценти, розмір яких встановлюється сторонами у договорі.

Таким чином, проценти є платою за користування кредитними коштами і відповідно із ст.ст.525,526 ЦК України відповідач повинен їх сплачувати відповідно із умовами кредитного договору.

Посилання ФОП ОСОБА_2 на довідку ПАТ «Дельта Банк» від 19.02.14 р. про відсутність заборгованості по кредиту та відсоткам судова колегія до уваги не приймає, оскільки вказана довідка не може бути належним доказом відсутності заборгованості по відсоткам при відсутності в наявних матеріалах справи доказів виконання ФОП ОСОБА_2 умов п.п.5.11-5.12 кредитного договору та чинності умов п.1.1.1 кредитного договору.

За таких обставин позовні вимоги ПАТ „Дельта Банк" про стягнення процентів у сумі 28325,81 грн. підлягають задоволенню. При цьому слід зазначити, що до вказаних позовних вимог застосовується загальний строк позовної давності.

Згідно із п.9.1 кредитного договору за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Кредитору пеню із розрахунку 3% від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення платежів, передбачених п.п. 1.1, 1.3, 2.3, 2.5, 3.3, 3.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

Відповідно із п.3.3 кредитного договору сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на рахунок №20, відкритий у Кредитора.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, позивач вимагає стягнути з відповідача пені у сумі 155508,70 грн. за прострочення сплати 28325,81 грн. відсотків у розмірі 3% за кожний день прострочення за період з 24.11.14 р. по 25.05.15 р.

З розрахунку позивача видно, що сума процентів у розмірі 28325,81 грн., на яку позивач нараховував пеню, складається з помісячних процентів за користування кредитом у період з 11.07.12 р. по 15.06.14 р. Однак, позивач не зробив розрахунку пені по кожному місяцю коли відповідно із п.3.3 кредитного договору настає строк оплати процентів, а підрахував загальну суму процентів, яку відповідач повинен був сплатити загалом за користування кредитом і на цю загальну суму нарахував пеню з 24.11.14 р. по 25.05.15 р. При цьому останнім місяцем користування кредитом є червень 2014 р.

Проте, відповідно із ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З врахуванням положень ч.6 ст.232 ГК України та строку, за який позивач нарахував пені за позовом, стягненню підлягає пеня тільки за прострочення оплати процентів у сумі 4679,72 грн. за користування кредитом у травні 2014 р., так як нарахування пені за прострочення сплати процентів по цьому місяцю можливе за перші 6 місяців прострочення - з 11.06.14 р. по 11.12.14 р., тобто із цих 6 місяців період з 24.11.14 р. по 11.12.14 р. входить у спірний період за позовом. До спірного періоду також входить пеня за прострочення оплати процентів у сумі 2157,22 грн. за користування кредитом у червні 2014 р. (останній місяць користування кредитом), так як нарахування пені за прострочення сплати процентів по цьому місяцю можливе з 11.07.14 р. по 11.01.15 р., а тому до спірного періоду входить період з 24.11.14 р. по 11.01.15 р.

Згідно із матеріалами справи та розрахунком позивача останній місяць, за який відповідач мав сплачувати проценти за користування кредитом є червень 2014 р. і цей платіж повинен був відбутися не пізніше 10.07.14 р., а відповідно із цим та положеннями ч.6 ст.232 ГК України нарахування пені можливе до 11.01.15 р., а не до 25.05.15 р., як це зробив позивач.

Щодо інших місяців прострочення оплати за користування кредитом позивач неправомірно нарахував пеню, оскільки не врахував положення ч.6 ст.232 ГК України, так як перші 6 місяців, за які можна було нараховувати пеню, закінчилися раніше ніж 24.11.14 р., тобто дати, з якої позивач нараховував пеню.

Слід зазначити й те, що розрахунок пені позивачем здійснено з порушенням ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання", яка обмежує граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України, тому пеню необхідно визначати із врахуванням подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно із п.3.9 Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

За таких обставин, пеню за прострочення оплати процентів за користування кредитом у травні 2014 р. за період з 24.11.14 р. по 11.12.14 р. складає 64,62 грн. (4679,72 грн.х 0,28:365 х 18 днів = 64,62 грн.), у червні за період з 24.11.14 р. по 11.01.15 р. складає 81,09 грн. (2157,22 грн. х 0,28:365 х 49 днів = 81,09 грн.). Таким чином, загальна сума пені складає 145,71 грн.

Згідно із ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також положення ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України, ч.6 ст.232 ГК України судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» щодо пені та стягнення з відповідача пені у сумі 145,71 грн., які заявлені в межах строку, передбаченого ч.6 ст.232 ГК України та позовної давності.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із простроченням відповідачем сплати процентів у сумі 28325,81 грн. за користування кредитом позивач просить стягнути з відповідача 3 проценти річних у сумі 426,05 грн. за період з 24.11.14 р. по 25.05.15 р.

Як вбачається з розрахунку позивача щодо несплачених відповідачем процентів у сумі 28325,81 грн. за користування кредитом, вказана сума процентів складається із суми нарахованих помісячних процентів, починаючи з 11.07.12 р. по 15.06.14 р. При цьому слід зазначити, що вказані позовні вимоги заявлені в межах 3-річного строку позовної давності, а тому підлягають задоволенню у сумі 426,05 грн.

Відповідно із п.9.2 кредитного договору за ненадання Позичальником Кредитору у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обов'язковість надання яких передбачено цим договором (в тому числі документів за вимогою Кредитора, а також у будь-яких інших випадках обов'язкового надання документів), а також за неповідомлення Позичальником Кредитора про факти, зазначені в п.п. 5.1-5.12 цього договору, Позичальник сплачує Кредитору штраф у розмірі 3 проценти від загальної суми отриманих кредитних коштів.

На підставі вказаного пункту кредитного договору позивач просить стягнути з відповідача штраф у сумі 14583,3 грн. за те, що останній всупереч умовам п.п.5.11-5.12 кредитного договору не надав до Банку документи, що мають значення для оцінки фінансового стану позичальника та не надавав після 3-х місяців з моменту отримання кредиту щоквартальні довідки про обороти в інших банках.

Вказані доводи позивача відповідач всупереч вимогам ст.33 ГПК України не спростував відповідними доказами, а відповідно із цим доводи позивача про ненадання відповідачем вищезазначених документів є доведеними і останній 26.05.15 р. нарахував до сплати відповідачем штраф у розмірі 3% від суми отриманого кредиту (486110 грн.), який дорівнює 14583,3 грн.

Однак, як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме наданої банком довідки за вих. № 05-2216227 від 18.06.2014 р. зазначений штраф був нарахований станом на 17.06.2014 р. (а.с. 37), тобто на дату після дострокового повного погашення кредиту та процентів (16.06.2014р.), а відповідно із цим спеціальний однорічний строк позовної давності, передбачений ч.2 п.1 ст.258 ЦК України для стягнення неустойки, позивачем пропущено, а відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності відповідно із ч.4 ст.267 ЦК України, що є підставою для відмові у позові що цих вимог.

За таких обставин суд 1 інстанції правомірно відмовив позивачу у стягненні штрафу у сумі 14583,3 грн. у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Щодо штрафу в сумі 15000 грн. нарахованого позивачем згідно п. 5.7 іпотечного договору за невиконання п. 5.2 цього договору.

Сплата цього штрафу передбачена у випадку порушення іпотекодавцем, яким є фізична особа ОСОБА_2 обов'язку протягом 10-ти календарних днів з дати укладення іпотечного договору (05.06.2012 р.) зареєструвати предмет іпотеки. Тобто право на стягнення вказаного штрафу у позивача виникло ще з 16.06.12 р., а відповідно із цим позивач пропустив строк позовної давності щодо вказаного штрафу. При цьому відповідач заявлено про застосуання наслідків пропуску строку спеціальної позовної давності відповідно із ч.4 ст.267 ЦК України, що є підставою для відмові у позові що цих вимог.

Таким чином, суд 1 інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення штрафу у сумі 15000 грн.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Херсонської області від 13.09.16 р. частковому скасуванню, позов ПАТ «Дельта Банк» частковому задоволенню.

Згідно із ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» задовольнити частково, рішення господарського суду Херсонської області від 13.09.16 р. скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (п/р 373980009 в АТ «Дельта Банк, МФО 380236, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 897,57грн. з яких: 28325 грн. 81коп. заборгованість за процентами, 145 грн. 71 коп. пені та 3 % річних у сумі 426 грн. 05 коп.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, , банк отримувача: ГУДКС України в Одеській області, МФО 828011, № рахунку: 2002) судовий збір за подачу позову у сумі 577 грн. 81 коп.

В решті позову відмовити.»

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (п/р 373980009 в АТ «Дельта Банк, МФО 380236, ) 635,59 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити господарському суду Херсонської області.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 09.12.2016 р.

Головуючий суддя Петров М.С.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Принцевська Н.М.