РІШЕННЯ

05 грудня 2016 року Справа № 913/1104/16

Провадження №6/913/1104/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго»,

м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 2 599 866 грн. 06 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_2, довіреність №14-137 від 18.04.2014.;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність №17 від 20.10.2016.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором №2474/15-КП-20 про закупівлю природного газу від 30.12.2014р. в розмірі 2 599 866 грн. 06 коп., в тому числі: борг в сумі 1 253 883 грн. 35 коп., пеня в сумі 810 236 грн. 67 коп., інфляційні нарахування в сумі 455 822 грн. 13 коп., 3% річних в розмірі 79 923 грн. 91 коп.

Відповідачем до суду надано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема, довідки про погашення заборгованості за договором № 2474/15-КП-20 від 31.12.2014 згідно якої вбачається, що станом на 11.08.2016 заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором становила 1 253 883,35 коп., але за період з 16.08.2016 по 29.11.2016 відповідачем було сплачено 105 002,42 грн., у звязку з чим станом на 01.12.2016р. залишилась заборгованість 1 148 880,93 грн. Також відповідачем до клопотання були додані виписки за рахунком за період з 01.08.2016 по 01.12.2016.

Клопотання відповідача судом задоволено та відповідні докази долучені до матеріалів справи.

Представник позивача, в судовому засіданні будь-яких пояснень з приводу часткової оплати відповідачем заборгованості за відповідним договором не надав та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач за відзивом на позовну заяву №11-505 від 11.11.2016 проти позову заперечує та, зокрема, зазначає наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 2474/15-КП-20 від 30.12.2014 року позивач поставляв відповідачу природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками. За умовами договору відповідач повинен був приймати та оплачувати газ на умовах договору. Так, протягом 2015 року позивач поставив відповідачу необхідний обсяг природного газу на загальну суму 3 122 087,74 грн. а відповідач прийняв природний газ та перерахував за вказаним договором не всю суму, у звязку з чим, станом на 11.11.2016, утворилась заборгованість в сумі 1 203 365,73 коп.

У звязку з дією ПКМУ №217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» усі кошти які надходять на рахунок підприємства за теплову енергію зараховуються на поточний рахунок із спецрежимом використання ПАТ «Ощадбанк» та розподіляються між підприємством та гарантованим постачальником природного газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

КП «Сєвєродонецьктеплокомунерего» не мало можливості вплинути на норматив перерахування відповідних коштів та вжило всіх залежних від нього заходів щодо виконання грошового зобовязання перед позивачем.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Основним видом діяльності КГІ Сєвєродонецьктеплокомуненерго є постачання пару та гарячої води.

Разом з цим, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Сєвєродонецьк Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Відповідно до п.6 Статуту ПАТ «НАК Нафтогаз України» предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом.

Згідно із п.2 ст.1 Постанови КМУ від 25.07.2012 № 705 Про визначення гарантованих постачальників природного газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії.

Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то підприємство позивача є постачальником енергоресурсу.

Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем і виробником житлово- комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання і вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств- виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу.

В той же час, відповідачем наданий контррозрахунок інфляційних, відповідно до якого інфляційні нарахування за період січень 2015 грудень 2015 року становлять 412 178,36 грн.

При цьому, відповідач зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності для вимог про стягнення пені. Разом з цим, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%, посилаючись на виняткові обставини та скрутний фінансовий стан підприємства.

Позивач надав до суду заперечення на відзив відповідача за якими, зокрема зазначив, що відповідачем невірно застосовані норми Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та КП «Сєвєродонецьктеплокомунерего» (покупець) був укладений договір про купівлі-продаж природного газу від 31.12.2014 за № 2474/15-КП-20.

Відповідно до п.1.1 договору продавець (позивач у справі) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідачу у справі) в 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовується для виробничо-комерційної діяльності). (п. 1.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору продавець зобов'язався передати у власність покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 790,00 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів: січень 2015 року 180 тис. куб. м, лютий 2015 року 140 тис. куб. м, березень 2015 року 130 тис. куб. м, квітень 2015 року 35 тис. куб. м, жовтень 2015 року 35 тис. куб. м, листопад 2015 року 115 тис. куб. м, грудень 2015 року 155 тис. куб. м.

Як зазначено у п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 7 661,64 грн. (з ПДВ). Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Додатковою угодою №1 від 10.02.2015 до договору, сторони змінили редакцію п. 5.2 договору та зазначили, що з 01.02.2015 ціна 1000 куб.м. газу становить 7 416,84 грн.( в т.ч. ПДВ).

Додатковою угодою №2 від 10.03.2015 до договору, сторони змінили редакцію п. 5.2 договору та зазначили, що з 01.03.2015 ціна 1000 куб.м. газу становить 11 333,64 грн.( в т.ч. ПДВ).

Додатковою угодою №3 від 15.04.2015 до договору, сторони змінили редакцію п. 5.2 договору та зазначили, що з 01.04.2015 ціна 1000 куб.м. газу становить 9 600,24 грн.( в т.ч. ПДВ).

Додатковою угодою №4 від 15.05.2015 до договору, сторони змінили редакцію п. 5.2 договору та зазначили, що з 01.05.2015 ціна 1000 куб.м. газу становить 9 122,88 грн.( в т.ч. ПДВ).

Додатковою угодою №5 від 30.06.2015 до договору, сторони змінили редакцію п. 5.2 договору та зазначили, що з 01.05.2015 ціна 1000 куб.м. газу становить 8 865,84 грн.( в т.ч. ПДВ).

Додатковою угодою №6 від 20.07.2015 до договору, сторони змінили редакцію п. 5.2 договору та зазначили, що з 01.07.2015 ціна 1000 куб.м. газу становить 8 874,60 грн.( в т.ч. ПДВ).

Додатковою угодою №7 від 15.10.2015 до договору, сторони змінили редакцію п. 5.2 договору та зазначили, що з 01.10.2015 ціна 1000 куб.м. газу становить 8 905,32 грн.( в т.ч. ПДВ).

Додатковою угодою №8 від 22.10.2015 до договору, сторони змінили редакцію п. 5.2 договору та зазначили, що з 01.11.2015 ціна 1000 куб.м. газу становить 8 745,74 грн.( в т.ч. ПДВ).

Згідно п. 6.1 договору сторони домовилися, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ, з урахуванням вартості транспортування територією України, здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначено у п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору, останній у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 11.1 договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору протягом січня-квітня 2015 року та жовтня-грудня 2015 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 3 122 087,74 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

- від 31.01.2015 за січень 2015 року на суму 694 198,23 грн.;

- від 28.02.2015 за лютий 2015 року на суму 545 278,66 грн.;

- від 31.03.2015 за березень 2015 року на суму 623 395,53 грн.;

- від 30.04.2015 за квітень 2015 року на суму 85 874,15 грн.;

- від 31.10.2015 за жовтень 2015 року на суму 280 383,99 грн.;

- від 30.11.2015 за листопад 2015 року на суму 336 501,24 грн.;

- від 31.12.2015 за грудень 2015 року на суму 556 455,94 грн.

Відповідачем оплата за природний газ здійснена частково, у звязку з чим станом на 15.08.2016 року утворилась заборгованість в сумі 1 253 883,35 грн.

Оскільки, відповідачем були порушені умови договору позивач звернувся до суду із даним позовом, за яким окрім основного боргу просить стягнути з відповідача пеню в сумі 810 236,67 грн., інфляційні нарахування в сумі 455 822,13 грн. та 3% річних в сумі 79 923,91 грн.

Відповідач позовні вимоги оспорив з підстав вказаних вище.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи представників сторін та надані ними докази, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 ГК України .

Згідно п.2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено сторонами, що відповідно до укладеного між ними договору № 2474/15-КП-20 від 30.12.2014 позивач протягом січня квітня 2015 року та жовтня грудня 2015 року поставив, а відповідач прийняв імпортований природний газ на загальну суму 3 122 087,74 грн.

Відповідачем вартість спожитого за вказаний період газу була оплачена частково, у звязку з чим, за розрахунком позивача станом на 15.08.2016 року на момент звернення останнім до суду (10.10.2016 року), за відповідачем залишилась заборгованість у сумі 1 253 883,35 грн.

Як свідчать надані сторонами розрахунки, а також відповідні докази оплати заборгованості, надані відповідачем, останнім за період з 16.08.2016 по 06.10.2016 року була оплачена заборгованості за договором в загальній сумі 22 744,53 грн. Але ця оплата не була врахована позивачем в розрахунку основної суми боргу, який здійснений останнім станом на 15.08.2016 року.

Тобто, вказана сума боргу позивачем була заявлена до стягнення необґрунтовано і в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 22 744,53 грн. слід відмовити.

В той же час, після звернення позивачем до суду та порушення провадження у даній справі (10.10.2016 року), відповідачем, за відповідними платіжними дорученнями, здійснена часткова оплата боргу за спожитий в 2015 році природний газ в загальній сумі 82 257,89 грн.

Тобто, на момент звернення позивачем до суду у відповідача утворилась заборгованість за поставлений природний газ в сумі 1 231 138,82 грн., але з урахуванням часткової оплати в сумі 82 257,89 грн., на даний час, за відповідачем залишилась заборгованість в сумі 1 148 880,93 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення боргу за спожитий в 2015 році природний газ слід задовольнити частково в сумі 1 148 880,93 грн.

Провадження у справі щодо стягнення боргу в сумі 82 257,89 грн. слід припинити на підставі п. 1.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України (за відсутністю предмету спору).

Щодо стягнення з відповідача пені, нарахованої за період з 15.02.2015 по 15.08.2016 в загальній сумі 810 236,67 грн. слід зазначити наступне.

Так, відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Отже, види забезпечення виконання зобовязань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобовязання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобовязань будь-яким із видів, передбачених статтею 546 ЦК України, також створює зобовязальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення

Згідно п.7.2 договору сторони узгодили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору, останній, крім суми заборгованості, зобовязується сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст.1 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси (що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом) метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно з ч.2 ст.2 вказаного Закону встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги (ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги).

Із спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.02.2016р., вбачається, що основним видом діяльності КП Сєвєродонецьктеплокомуненерго є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Водночас, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Сєвєродонецьк Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р. Крім того, проведення антитерористичної операції у м. Сєвєродонецьк є загальновідомим фактом, який на підставі статті 35 ГПК України не потребує доказування.

Відповідно до п.6 Статуту ПАТ НАК Нафтогаз України предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом. Згідно п.2 ст.1 Постанови КМУ від 25.07.2012р. № 705 Про визначення гарантованих постачальників природного газу ПАТ НАК Нафтогаз України є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то підприємство позивача є постачальником енергоресурсу.

Виходячи з наведеного, суд погоджується з доводами відповідача за відзивом та вважає останнього виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції. При цьому, суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що ПАТ НАК Нафтогаз України є постачальником енергоресурсу, у звязку з чим до спірних правовідносин слід застосувати положення ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси (Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 29.09.2015р. по справі № 908/6344/14 та в постанові від 24.02.2016 по справі №905/1353/15).

Згідно статті 3 зазначений закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (офіційне опублікування відповідного Закону України відбулось 06.02.2015р. у газеті Голос України (№21)).

При цьому, згідно вказаного закону встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій в період з 07.02.2015р. і до 31.12.2015 р.

Таким чином, з врахуванням положень ст.ст.1, 2 вищезазначеного Закону нарахування позивачем пені за зобовязаннями січня, лютого, березня, квітня 2015 року взагалі не нараховується.

Пеня за прострочення виконання грошових зобовязань за жовтень 2015 року нараховується на суму боргу 280 383,99 грн. за період з 01.01.2016 по 15.08.2016 і становить 44 447,76 грн.

Пеня за прострочення виконання грошових зобовязань за листопад 2015 року нараховується на суму боргу 336 501,24 грн. за період з 01.01.2016 по 15.08.2016 і становить 63 824,91 грн.

Пеня за прострочення виконання грошових зобовязань за грудень 2015 року нараховується на суму боргу 556 455,94 грн. за період з 15.01.2016 по 15.08.2016 і становить 111 640,87 грн.

Таким чином, загальна сума обґрунтовано нарахованої пені становить 219 913,54 грн.

Разом з цим, як було вказано вище, відповідачем у відзиві заявлялося клопотання про зменшення пені на 90%.

З приводу вказаного клопотання слід зазначити, що відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як зазначено у п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає наступне.

Поставлений природний газ використовувався для виробництва теплової енергії для населення, тариф якого на послугу теплопостачання є збитковим. Заборгованість населенням перед підприємством відповідача складає 1136,7 тис. грн. Основним споживачем підприємства є населення (92% теплоенергії відпускається населенню у вигляді послуг за опалення житлових будинків та підігрів води), яке несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує послуги відповідача із-за низької платоспроможності.

За результатами 9 місяців 2016 року (Звіт про фінансові результати) рахується збиток у сумі 3246 тис. грн. (рядок 2295 Звіту про фінансові результати).

Існують збитки від надання послуг для підприємств, організацій та інших суб'єктів господарювання у розмірі 1090,5 тис. грн. Збитки від надання послуг для бюджетних організацій складають 6824,7 тис. грн. Заборгованість від усіх груп споживачів на 01.10.2016р. становить 13540,4 тис. грн. На примусовому виконанні знаходяться виконавчі документи на загальну суму 3908,7 тис. грн.

Виходячи з наведеного та інших доводів відповідача, з урахуванням того, що КП «Сєвєродонецьктеплокомунерего» є комунальним підприємством та знаходиться на території проведення АТО, стягнення пені в повному обсязі суттєво погіршить фінансовий стан відповідача, призведе до зростання заборгованості, що може відобразитися на якості послуг, що ним надаються та в свою чергу призвести до зростання економічної напруги в регіоні та погіршенню життєвих умов для населення.

Враховуючи вказані у клопотанні обставини, скрутне становище відповідача, суд вважає можливим задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені до 21 992,00 грн. При цьому суд вважає, що обґрунтовано нарахована та заявленна до стягнення пеня в розмірі 219 913,54 грн.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення пені слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 21 992,00 грн., в задоволенні решти вимог щодо пені відмовити.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 15.02.2015 по 15.08.2016 р. в загальній сумі 79 923,91 грн. та інфляційних нарахувань за період березень 2015 року травень 2016 року в загальній сумі 455 822,06 грн. слід зазначити наступне.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» суд погоджується із розрахунком позивача та задовольняє зазначені вимоги у заявленій сумі, а саме в розмірі 79 923,91 грн.

Щодо стягнення інфляційних нарахувань з урахуванням контрорзрахунку, наданого відповідачем суд прийшов до наступного.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При перевірці розрахунку інфляційних, здійсненого позивачем та контррозрахунку здійсненого відповідачем, судом, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» встановлено, що інфляційні нарахування слід рахувати наступним чином:

- за зобовязаннями січня 2015 року:

- на суму боргу 694 198,23 грн. за період прострочення березень листопад 2015 року нарахування становлять 215 825,14 грн.;

- на суму боргу 471 893,77 грн. за період прострочення грудень 2015 року - 3 303,26 грн.;

- на суму боргу 90 152,32 грн. за період прострочення січень 2016 року - 811,37 грн.,

а всього 219 939,77 грн.;

- за зобовязаннями лютого 2015 року:

- на суму боргу 545 278,66 грн. за період прострочення квітень 2015 січень 2016 року - 110 214,89 грн.;

за розрахунком відповідача за цей період інфляційні становлять 105 169,06 грн., а за розрахунком позивача 110 206,34 грн. Виходячи з того, що позивачем за вказаний період заявлена сума інфляційних 105 169,06 суд приймає до уваги саме розрахунок позивача, тобто розмір інфляційних, які підлягають стягненню становить 110 206,34 грн.

- за зобовязаннями березня 2015 року:

- на суму боргу 623395,53 грн., за період прострочення травень 2015 року лютий 2016 року - 31343,29 грн.,

- на суму боргу 433393,09 грн. за період прострочення березень 2016 року - 4333,93 грн.,

- на суму боргу 160838,50 грн. за період прострочення квітень 2016 року - 5629,35 грн.;

- на суму боргу 105453,34 грн. за період прострочення травень 2016 року - 105,45 грн.,

а всього 41 412,02 грн.;

-за зобовязаннями квітня 2015 року:

- на суму боргу 85874,15 грн. за період прострочення червень 2015 року травень 2016 року - 6470,51 грн.;

- за зобовязаннями жовтня 2015 року:

- на суму боргу 280383,99 грн. за період прострочення грудень 2015 року травень 2016 року - 16 528,86 грн.;

- за зобовязаннями листопада 2015 року:

- на суму боргу 336501,24 грн. за період прострочення січень травень 2016 року - 17359,98 грн.;

- за зобовязаннями грудня 2015 року:

- на суму боргу 556455,94 грн. за період прострочення лютий травень 2016 року - 23487,88 грн.

Таким чином, загальна сума інфляційних, яка підлягає стягненню становить 435 405,36

грн.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних підлягають задоволенню частково в сумі 435 405,36 грн. В решті вимог слід відмовити.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 1 148 880,93 грн., пеню в сумі 21 992,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 435 405,36 грн., 3% річних в сумі 79 923,91 грн. (всього 1 686 202,20 грн.). Щодо вимог про стягнення боргу в сумі 82 257,89 грн., провадження у справі припинити на підставі п. 1.1 ч.1 ст. 80 ГПК України (за відсутністю предмету спору). В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно обґрунтовано заявлених та задоволених вимог, з урахуванням того, що правомірно до стягнення були заявлені вимоги про стягнення боргу в сумі 1 231 138,82 грн., пені в сумі 219 913,54 грн., інфляційних нарахувань в сумі 435 405,36 грн., 3% річних в сумі 79 923,91 грн. (всього 1 966 381,63 грн.), тобто в сумі 29 495,73 грн.

На підставі викладеного, керуючись п. 1.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Сєвєродонецьктеплокомуненерго, просп. Космонавтів, 9-А, м. Сєвєродонецьк, Луганської області, просп. Космонавтів, 9-А, , на користь:

- Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, , борг в сумі 1 148 880 грн. 93 коп., пеню в сумі 21 992 грн. 00 коп., інфляційні нарахування в сумі 435 405 грн. 36 коп., 3% річних в сумі 79 923 грн. 91 коп. , витрати зі сплати судового збору в розмірі 29 495 грн. 73 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. Щодо позовних вимог про стягнення боргу в сумі 82 257,89 грн., провадження у справі припинити.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.12.2016.

Суддя Т.А.Василенко