КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа№ 910/3269/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Шаповалов О.О. - дов. №0109/396 від 01.09.2016р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Небосход" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2016р.

у справі № 910/3269/16 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Ефес Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Небосход"

про розірвання договорів

В судовому засіданні 30.11.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016р. Приватне акціонерне товариство "Ефес Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Небосход" про розірвання договорів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, скориставшись своїм правом на дострокове розірвання договорів у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань щодо повернення тари та обладнання, у встановлені строки направив на адресу ТОВ "Небосход" листи про дострокове розірвання договору дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011р. та договору оренди обладнання № 2 від 01.07.2013р. Але, враховуючи, що відповідач залишив дані листи поза увагою та не прийняв вимоги щодо розірвання договорів, позивач звернувся до суду з проханням розірвати зазначені договори у судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2016р. у справі №910/3269/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити оскаржуване рішення, виключивши з його описової частини висновок суду щодо розірвання договору оренди обладнання №2 від 01.07.2013р., укладеного між ПрАТ "Ефес Україна" та ТОВ "Небосход", з 24.07.2015р.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вважає, що договір оренди обладнання №2 є пролонгованим до 01.07.2016р., оскільки позивач не повідомив його письмово за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору оренди обладнання (01.07.2015р.).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2016р., колегією суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Гончаров С.А., апеляційну скаргу відповідача з доданими до неї документами повернуто скаржнику без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

02.07.2016р. апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Небосход" надійшла до Київського апеляційного господарського суду повторно.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.07.2016р., справу №910/3269/16 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Гончаров С.А.

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.07.2016р. у зв'язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, сформовано колегію суддів у складі: головуючий - суддя Скрипка І.М., судді Іоннікова І.А., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, останній раз на 30.11.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 30.11.2016р. заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 30.11.2016р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини його неявки суду не відомі. Оскільки його явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, зважаючи на клопотання представника відповідача від 03.10.2016р. про розгляд справи без участі представника ТОВ «Небосход», колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 квітня 2011 року між Приватним акціонерним товариством «Міллер Брендз Україна», що змінило своє найменування на приватне акціонерне товариство "Ефес Україна" (далі - позивач, компанія) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Небосход" (далі - відповідач, дистриб'ютор) було укладено договір дистрибуції № Д-1131 (далі - договір дистрибуції), відповідно до умов якого компанія зобов'язується поставити дистриб'ютору пиво в скляних пляшках, ПЕТ-пляшках, банках (далі - продукцію), а дистриб'ютор прийняти продукцію, належним чином зберігати, здійснити її продаж в оптово-роздрібній мережі, своєчасно сплатити за продукції в безповоротній тарі, а також повернути компанії зворотну тару або на вимогу компанії сплатити вартість безповоротної тари на умовах даного договору.

Відповідно до п.3.1 договору до обов'язків дистриб'ютора входить приймати та своєчасно оплачувати продукції в будь-якій тарі, своєчасно повертати зворотну тару або на вимогу компанії сплачувати її вартість на умовах даного договору.

Згідно п..6.2 договору дистрибуції (в редакції додаткової угоди від 23.04.2014р.) зворотною тарою за цим договором є металеві КЕГи, об'ємом 30л і 50л. Сертифікат на повернення засобів упаковки багаторазового використання компанія не виписує. Перелік і кількість зворотної тари компанія вказує в товарно-транспортній накладній. Дистриб'ютор зобов'язаний повернути зворотну тару компанії не пізніше встановлених строків повернення тари: в зимовий період - 35 календарних днів з моменту відвантаження (дати видаткової накладної) плюс подвійний строк доставки, в літній період - 23 календарних днів плюс подвійний строк доставки.

Пунктом 7.1 договору дистрибуції передбачено, що поставка продукції здійснюється компанією відповідно до Загальних умов поставки та зберігання пива ПрАТ "Міллер Брендз Україна" (додаток 1).

Відповідно до п.91. договору дистрибуції оплата продукції та зворотної тари дистриб'ютором здійснюється на умовах 100% передплати або відстрочення платежу.

Пунктом 15.1 договору дистрибуції сторони дійшли згоди, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.03.2012р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. У випадку, якщо за 15 календарних днів до закінчення строку дії цього договору одна сторона письмово не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, цей договір вважається пролонгованим кожного разу на наступний календарний рік.

Згідно п.15.2 договору дистрибуції компанія залишає за собою право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку з дати, зазначеної в письмовому повідомленні про розірвання, з погашенням існуючої заборгованості перед компанією, а також з відшкодуванням всіх завданих компанії збитків, в тому числі але не обмежуючись:

15.2.1. Прострочення дистриб'ютором оплати продукції або тари та/або прострочення повернення тари більш ніж на 15 календарних днів;

15.2.2 Початку процедури банкротства дистриб'ютора.

Відповідно до п.5.13 договору дистрибуції цей договір може бути достроково розірваний компанією в будь-якому випадку (без зазначення причин) за умови, що вона письмово повідомить про це іншу сторону не менше ніж за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання.

У випадку зміни юридичної, поштової або адреси доставки продукції, телефонів, банківських реквізитів, порядку уплати податку на прибуток, зміни печаток (штампів), що використовуються при прийманні продукції на склад, сторони зобов'язанні негайно письмово повідомити один одного з наданням копій документів, що підтверджують вказані зміни (п.16.7 договору дистрибуції).

Якщо інше не передбачено цим договором, всі заяви, повідомлення, вимоги, рахунки та претензії вважаються отриманими дистриб'ютором, якщо вони направлені йому кур'єрською поштою або рекомендованим листом з повідомленням про вручення за юридичною адресою, що зазначена в цьому договорі (а у випадках, передбачених договором - також факсимільним зв'язком). Сторони дійшли згоди вважати, що направлені таким чином документи отримані дистриб'ютором на 5 календарний день після вручення їх організації, що надає послуги кур'єрського поштового зв'язку, або поштовому відділенню (п.16.8 договору дистрибуції).

Крім того, 01 липня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Ефес Україна" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Небосход" (орендар) було укладено договір оренди обладнання №2, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти у тимчасове платне користування (оренду) нове та/або таке, що було у використанні, обладнання для розливу пива та/або торгівельно-рекламне обладнання, зазначене в актах прийому-передачі обладнання до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п.2.3 договору оренди обладнання вважається переданим орендареві з дати підписання акту прийому-передачі обладнання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (в разі їх наявності).

Згідно п.2.4 договору загальна кількість та перелік усього переданого за договором обладнання за усіма актами за вирахуванням кількості обладнання, що було повернено орендодавцю у порядку, передбаченому даним договором.

Строк оренди складає 12 календарних місяців з дати прийняття обладнання за актом (п.2.5 договору).

Пунктом 7.1 договору оренди встановлено, що останній вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (в разі їх наявності).

Згідно п.7.2 договору строк дії цього договору закінчується із закінченням строку оренди, зазначеного у п. 2.5 цього договору. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін письмово не виявить бажання його розірвати, договір вважається пролонгованим кожен раз на 1 (один) календарний рік на тих самих умовах.

Відповідно до п.7.3 договору оренди дострокове припинення (розірвання) договору може мати місце за згодою сторін або на підставах, передбачених цим договором та законодавством.

Пунктом 7.4 договору встановлено, що дострокове припинення (розірвання) цього договору можливе у таких випадках:

- за згодою сторін шляхом укладання відповідної додаткової угоди до цього договору;

- за ініціативою орендодавця в будь-якому випадку, в тому числі, але не обмежуючись, в разі прострочення орендарем сплати орендних платежів або невиконання чи неналежне виконання, порушення орендарем інших умов договору, за умови письмового повідомлення орендаря за 10 календарних днів до запланованої дати розірвання. При цьому всі взаєморозрахунки мають бути здійснені сторонами до запланованої дати розірвання, зазначеної у письмовому повідомленні орендодавця. Договір вважається розірваним з дати отримання орендарем або його представником письмового повідомлення орендодавця.

- за іншими підставами, передбаченими цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п.7.5 договору оренди сторони дійшли згоди, що письмове повідомлення орендодавця про розірвання договору, передбачене п.7.4 цього договору, вважається отриманим орендарем-юридичною особою:

- якщо його вручено посадовій особі або уповноваженій особі орендаря-юридичної особи під розписку - з дати такого вручення;

- якщо воно надіслано поштою з повідомленням про вручення на юридичну адресу орендаря - юридичної особи - з дати, зазначеної у відповідному повідомленні про вручення.

У разі, якщо пошта з якихось причин не може вручити орендарю письмове повідомлення орендодавця про розірвання договору, в тому числі, але не обмежуючись, через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, відмову прийняти письмове повідомлення орендодавця про розірвання договору, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) орендаря або з інших причин, письмове повідомлення орендодавця про розірвання договору вважається отриманим орендарем в день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Листом № 03/06-15 від 03 червня 2015 року позивач повідомив відповідача про розірвання договору дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011р. та договору оренди обладнання № 2 від 01.07.2013р. з вимогою повернути зворотну тару та обладнання, які не було повернуто відповідно до умов договорів.

10.06.2015р. позивач направив на адресу відповідача телеграму з вимогою розірвати договір дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011р. на підставі п.15.3 та повернути зворотну тару або компенсувати її вартість.

Листом № 07/07-15 від 07.07.2015р. позивач повторно повідомив про дострокове розірвання договору дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011р.

Відповідач листом № 09/10/2015 від 09.10.2015р. заперечив проти дострокового розірвання договору дистрибуції.

Спір виник у зв'язку з відмовою відповідача надати згоду на розірвання спірних договорів дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011р. та оренди обладнання № 2 від 01.07.2013р., у зв'язку з чим вказані договори на переконання позивача підлягають розірванню в судовому порядку.

За змістом ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст.204 ЦК України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011 та договір оренди обладнання № 2 від 01.07.2013 як належні підстави, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Вказані договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 ГК України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

До обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про розірвання договору, насамперед, повинно бути доведено факт чинності договору на момент розгляду справи та наявність передбачених чинним законодавством підстав для його розірвання.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення містяться у ст.188 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Відповідно до ч.2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору дистрибуції №Д-1131 від 01.04.2011р., колегія суддів дійшла висновку, що за своєю юридичної природою він є змішаним договором, що містить ознаки договору поставки та договору про надання послуг.

Статтею 907 Цивільного кодексу України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі, шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Умовами договору дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011р. (пунктом 15.3) передбачено право позивача на дострокове розірвання договору (без зазначення причин) за умови письмового повідомлення іншої сторони не менше ніж за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання.

Як вбачається з матеріалів справи, умови договору оренди обладнання № 2 від 01.07.2013р. (пункт 7.4 договору) також передбачають право орендодавця (позивача) на розірвання договору в односторонньому порядку за умови письмового повідомлення орендаря за 10 календарних днів до запланованої дати розірвання.

Згідно ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї з сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму в порядку, встановленому ст. 188 Господарського кодексу України.

В матеріалах справи наявне повідомлення-вимога ПрАТ "Ефес Україна" № 03/06-15 від 03 червня 2015 року про розірвання договору дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011р. та договору оренди № 2 від 01.07.2013р., який було направлено на адресу відповідача 10.06.2015р. цінним листом з описом вкладення.

Вказаний лист було повернуто відправнику відділенням поштового зв'язку з причин неможливості вручення поштового відправлення (закінчення терміну зберігання).

Колегія суддів зазначає, що мотиви реалізації позивачем свого права на дострокове розірвання як договору дистрибуції, так і договору оренди обладнання у спірних договорах не визначені, а отже, право на одностороннє розірвання договору дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011р. та договору оренди обладнання № 2 від 01.07.2013р. може бути реалізовано позивачем з будь-яких підстав, за власним бажанням та особистим волевиявленням.

Тобто, у даному випадку одностороннє розірвання не ставиться у виключну залежність від належного виконання іншим контрагентом умов договору (як вид відповідальності), а виступає чинником який призводить до припинення договірних відносин сторін та обумовлює закінчення строку його дії.

Відповідно до п.5.13 договору дистрибуції цей договір може бути достроково розірваний компанією в будь-якому випадку (без зазначення причин) за умови, що вона письмово повідомить про це іншу сторону не менше ніж за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання.

У випадку зміни юридичної, поштової або адреси доставки продукції, телефонів, банківських реквізитів, порядку уплати податку на прибуток, зміни печаток (штампів), що використовуються при прийманні продукції на склад, сторони зобов'язанні негайно письмово повідомити один одного з наданням копій документів, що підтверджують вказані зміни (п.16.7 договору дистрибуції).

Якщо інше не передбачено цим договором, всі заяви, повідомлення, вимоги, рахунки та претензії вважаються отриманими дистриб'ютором, якщо вони направлені йому кур'єрською поштою або рекомендованим листом з повідомленням про вручення за юридичною адресою, що зазначена в цьому договорі (а у випадках, передбачених договором - також факсимільним зв'язком). Сторони дійшли згоди вважати, що направлені таким чином документи отримані дистриб'ютором на 5 календарний день після вручення їх організації, що надає послуги кур'єрського поштового зв'язку, або поштовому відділенню (п.16.8 договору дистрибуції).

В п.17 договору дистрибуції зазначено юридичну адресу дистриб'ютора: м. Київ, просп. Гонгадзе, 20, доказів направлення відповідачем на адресу позивача повідомлень про зміну юридичної (поштової) адреси суду не надано.

Судом встановлено, що з урахуванням пунктів 15.3, 16.8 договору дистрибуції № Д-1131, а також враховуючи, що лист № 03/06-15 від 03 червня 2015 року був переданий до відділення поштового зв'язку 10.06.2015, вказаний договір дистрибуції є достроково розірваним в односторонньому порядку з 16.07.2015р.

Відповідно до п.7.3 договору оренди дострокове припинення (розірвання) договору може мати місце за згодою сторін або на підставах, передбачених цим договором та законодавством.

Пунктом 7.4 договору встановлено, що дострокове припинення (розірвання) цього договору можливе у таких випадках:

- за згодою сторін шляхом укладання відповідної додаткової угоди до цього договору;

- за ініціативою орендодавця в будь-якому випадку, втому числі, але не обмежуючись, в разі прострочення орендарем сплати орендних платежів або невиконання чи неналежне виконання, порушення орендарем інших умов договору, за умови письмового повідомлення орендаря за 10 календарних днів до запланованої дати розірвання. При цьому всі взаєморозрахунки мають бути здійснені сторонами до запланованої дати розірвання, зазначеної у письмовому повідомленні орендодавця. Договір вважається розірваним з дати отримання орендарем або його представником письмового повідомлення орендодавця.

- за іншими підставами, передбаченими цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п.7.5 договору оренди сторони дійшли згоди, що письмове повідомлення орендодавця про розірвання договору, передбачене п.7.4 цього договору, вважається отриманим орендарем-юридичною особою:

- якщо його вручено посадовій особі або уповноваженій особі орендаря-юридичної особи під розписку - з дати такого вручення;

- якщо воно надіслано поштою з повідомленням про вручення на юридичну адресу орендаря - юридичної особи - з дати, зазначеної у відповідному повідомленні про вручення.

У разі, якщо пошта з якихось причин не може вручити орендарю письмове повідомлення орендодавця про розірвання договору, в тому числі, але не обмежуючись, через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, відмову прийняти письмове повідомлення орендодавця про розірвання договору, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) орендаря або з інших причин, письмове повідомлення орендодавця про розірвання договору вважається отриманим орендарем в день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення-вимога ПрАТ "Ефес Україна" №03/06-15 від 03 червня 2015 року про розірвання договору дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011р. та договору оренди № 2 від 01.07.2013р., який було направлено на адресу відповідача 10.06.2015р. цінним листом з описом вкладення, було повернуто відправнику відділенням поштового зв'язку з причин неможливості вручення поштового відправлення (закінчення терміну зберігання). Згідно зі штемпелем відділення поштового зв'язку від 13.07.2015р., саме цей день слід вважати датою отримання орендарем повідомлення орендодавця про розірвання договору оренди відповідно до абз.3 п. 7.5 договору оренди.

Таким чином, договір оренди обладнання № 2 від 01.07.2013р. з урахуванням пунктів 7.4, 7.5 цього договору є розірваним за ініціативою орендодавця з 24.07.2015 року.

Укладаючи спірні договори, сторони досягли згоди щодо надання позивачу права на одностороннє розірвання правочинів за умови повідомлення про намір щодо розірвання за 30 календарних днів (договір дистрибуції) та 10 календарних днів (договір оренди обладнання) до запланованої дати розірвання.

У зв'язку з цим, доводи апелянта про неповідомлення його позивачем про розірвання договору оренди за 30 днів до закінчення строку дії цього договору є необґрунтованими та не узгоджуються з умовами договору оренди обладнання.

Сторонами у спірному правочині не було погоджено особливого порядку оформлення такого розірвання, зокрема, не визначено необхідності підписання відповідної додаткової угоди тощо.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У ст.627 ЦК України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Конституційним Судом України у рішенні від 11.07.2014р. №7-рп/2013 по справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" наголошено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Тобто, у даному випадку, досягнення сторонами згоди стосовно можливості одностороннього розірвання правочину шляхом повідомлення контрагента в повному обсязі узгоджується з принципом свободи договору, що передбачений чинним законодавством України, та приписами ст.651 Цивільного кодексу України.

У зв'язку з викладеним, доводи відповідача щодо неможливості розірвання спірних договорів на вимогу однієї зі сторін, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що виходячи з предмету позову та підстав позову, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку обставини щодо належного чи неналежного виконання контрагентами своїх зобов'язань за спірними договорами дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011р. та оренди обладнання № 2 від 01.07.2013р. не підлягають дослідженню у межах провадження по даній справі, оскільки не впливають на можливість одностороннього розірвання договорів та не мають значення для надання правової оцінки наявності на теперішній час договірних правовідносин між сторонами.

У зв'язку з цим доводи апелянта про безпідставну відмову судом у задоволенні клопотання про витребування додаткових доказів є необґрунтованими.

Щодо заперечень відповідача про неотримання ним листа № 03/06-15 від 03 червня 2015р. колегія суддів зазначає наступне.

З наведених вище норм законодавства України та умов договорів вбачається, що спірні договори можуть бути достроково припинені, і визначальним, в цьому випадку, є волевиявлення сторони. Тому, належне документальне підтвердження факту здійснення такого повідомлення на адресу контрагента припиняє договір, без урахування того, чи отримано іншою стороною це повідомлення, оскільки нормами чинного законодавства та умовами спірних договорів не передбачено обов'язку позивача доводити факт отримання контрагентом листів (заяв, повідомлень тощо) про припинення дії договорів або ж пересвідчуватися в тому, чи отримував контрагент повідомлення (заяви тощо) про припинення дії договору, а передбачений лише обов'язок довести факт належного направлення такого повідомлення-заяви контрагенту, яке буде свідчити про відсутність волевиявлення на продовження правовідносин.

Таким чином, приймаючи до уваги, що укладені між сторонами спірні правочини є розірваними (договір дистрибуції № Д-1131 від 01.04.2011р. з 16.07.2015р., договір оренди обкладання № 2 від 01.07.2013р. з 24.07.2015р.), ще до моменту звернення позивача до суду з даним позовом, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для їх повторного розірвання.

Інших доводів, які б спростували законність ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Небосход" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2016р. у справі №910/3269/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2016р. у справі №910/3269/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/3269/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Ю.Б. Михальська