ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа № 922/2657/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Камишева Л.М.

за участю секретаря Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність №1735 від 11.11.2015;

відповідача ОСОБА_2, довіреність б/н від 19.08.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2915Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.10.2016 у справі № 922/2657/16

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція", м. Южноукраїнськ Миколаївської області,

до Приватного акціонерного товариства "Укрпромобладнання", м. Харків,

про стягнення 37441,49 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 р. ДП Національна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ Укрпромобладнання про стягнення штрафу в сумі 2400,00 грн за односторонню відмову від виконання зобовязання за укладеним між сторонами договором поставки від 31.07.2015 № 53-123-0115-01698 та нарахованих на підставі цього договору пені в сумі 15612,29 грн за порушення терміну постачання товару та штрафу в сумі 19429,20 грн за прострочення постачання понад 30 календарних днів.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.10.2016 у справі № 922/2657/16 (суддя Суярко Т.Д.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ Укрпромобладнання на користь ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом штраф в сумі 2400,00 грн за односторонню відмову від виконання зобовязання; пеню в сумі 15612,29 грн за порушення терміну постачання товару та штраф в сумі 19429,20 грн за прострочення постачання понад 30 календарних днів.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що, виходячи з умов пункту 3.1 статті З, п. 12.1 ст.12 Договору поставки від 31.07.2015 № 53-123-0115-01698 постачання здійснюється на протязі 70 днів, після укладання договору поставки, який вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДГІ НАЕК Енергоатом.

Проте дата реєстрації Договору постачання в Дії НАЕК Енергоатом у тексті позовної заяви не зазначена і належними та допустимими доказами не підтверджена. Разом з цим, як вважає відповідач, наявність на тексті договору реєстраційного номеру №53-123-01-15-01698 та присвоєння цього номеру відповідно до списку договорів закупівлі 31.07.2015 року не може вважатися доказом реєстрації договору 31.07.2015 року, оскільки вказані дії залежали тільки від волі позивача.

Крім того, вказує на те, що положення ч.2 ст. 251 та ч.2 ст.252 ЦК України передбачають, що термін визначається вказівкою на подію, яка повинна неодмінно настати, тобто має об'єктивний характер, коли учасники господарських відносин не знають заздалегідь точної дати його настання. Проте виконання сторонами умов договору щодо поставки товару залежить виключно від їх волі, то підстави вважати факт поставки подією, яка неодмінно має настати, відсутні.

Таким чином, за висновком відповідача, строк виконання зобов'язання щодо поставки товару у відповідача не настав, оскільки він не був узгоджений сторонами, а тому заявлена позивачем до стягнення сума не є простроченою та не підлягає стягненню.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 у справі № 922/2657/16 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.11.2016 об 11:00 год. у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду у залі судового засідання № 111.

У звязку з відпусткою судді Камишевої Л.М., 21.11.2016 автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 922/2657/16 здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Шепітько І.І.

Відповідно до пункту 9-2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України (згідно з Постановою Вищого господарського суду України № 6 від 10.07.2014), у разі зміни складу суду апеляційної інстанції, розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 розгляд справи було відкладено на 13.12.2016 о 10:30 годині.

У звязку зі звільненням у відставку судді Івакіної В.О. та знаходженням на лікарняному судді Шепітько І.І. 12.12.2016 року автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 922/2657/16 здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Гетьман Р.А., суддя Камишева Л.М.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу (вх.№11709 від 22.11.2016) та його представник у судовому засіданні 13.12.2016 проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що твердження відповідача про те, що йому не було відомо про дату укладання договору, спростовується фактом постачання товару, листом № 2544 від 07.12.15 9 (додаток № 8 до позовної заяви) наступного змісту: "Наступним листом повідомляємо, що між нашими підприємствами укладено договір № 53-123-01-і5-01698 від 31.07.2015. згідно якого нами здійснюється постачання електрообладнання, листом № 51/12441 від 04.08.2015 (додаток № 2 до заперечень на відзив № 32/192 від 15.09.2016)".

Також вказує на те, що реєстраційний номер договору присвоюється автоматично та фактично є номером самого договору поставки : договору №53-123-01-15-01698 від 31.07.2015 р. реєстраційний номер, відповідно до списку договорів закупівлі, було присвоєно 31.07.2015 р.

Разом з цим, позивач звертає увагу на те що :умови договору не свідчать про виникнення у позивача обовязку щодо окремого повідомлення відповідача про здійснення реєстрації договору поставки; жодних заперечень чи звернень під час виконання договору поставки щодо його реєстрації відповідачем не здійснювалось; кожна заповнена відповідачем видаткова накладна містить посилання саме на договір поставки, що свідчить про здійснення поставок саме в межах такого договору.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, запереченнях на апеляційну скаргу, доводи позивача та відповідача, заслухавши усні пояснення представників сторін перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 31.07.2015 р. між позивачем (як покупцем) та відповідачем (як постачальником) було укладено договір на постачання товару №53-123-01-15-01698 (далі договір поставки).

Відповідно до п. 1.1 договору поставки, постачальник зобовязується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобовязання прийняти та оплатити апаратуру електричну для комутації чи захисту електричних кіл, на напругу не більше ніж 1000В: лот №2 - апаратура електрична для комутації чи захисту електричних кіл, на напругу не більше ніж 1000В (блоки керування автоматичного вимикача А3700, ЗІП до вимикачів, ЗІП до вторинних приладів, ЗІП іономірного аналізатора рідини, ЗІП до потенціометра); Лот №7 реле на напругу не більше ніж 1000В (амперметри, вольтметри, міліамперметри, частотоміри); лот №8 реле на напругу не більше ніж 1000В (пускачі магнітні).

Згідно з п. 2.1 договору поставки, з урахуванням внесених до нього додатковою угодою №1 від 14.09.2015 р. змін, загальна вартість товару складає 531108,00 грн. (з урахуванням ПДВ).

Зі змісту п. 2.2 договору поставки вбачається, що за даним договором оплата відбувається протягом 45 днів після постачання товару згідно специфікації №1 (додаток до договору №1).

Пункті 3.1 договору поставки сторони встановлено, що постачання товару здійснюється протягом 70 днів після укладення договору автотранспортом постачальника на умовах DDP, м. Южноукраїнськ Миколаївської області, Южноукраїнське відділення ВП Складське господарство, відповідно до Правил Інкотермс-2000.

При цьому, згідно з пунктом 12.1 договору поставки цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДП "НАЕК" "Енергоатом".

Відповідно до пункту 3.3 договору поставки, датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Згідно з пунктом 4.1 договору поставки, у разі порушення зобовязань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого в строк товару.

Як зазначено у пункті 4.4 договору поставки, у разі односторонньої відмови постачальника від виконання своїх зобовязань по договору постачальник зобовязаний сплатити покупцю штраф в розмірі 20% суми договору.

Позивач стверджує, що строк виконання відповідачем зобовязання з поставки обумовленого договором товару настав 09.10.2015 р.

25.09.2015 р. та 07.10.2015 р., на виконання умов договору поставки, відповідач поставив, а позивач прийняв товар на загальну суму 121560,00 грн. з урахуванням ПДВ (видаткові накладні №№ 564 від 25.09.2015 р. на суму 94560,00 грн. та 582 від 07.10.2015 р. на суму 27000,00 грн., арк.с. 50, 51).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що з простроченням обумовленого договором поставки строку, в період з 16.10.2015 р. по 29.12.2015 р., відповідач поставив, а позивач прийняв товар на загальну суму 325848,00 грн. з урахуванням ПДВ (видаткові накладні №№ 623 від 16.10.2015 р. на суму 41448,00 грн.; 637 від 20.10.2015 р. на суму 6840,00 грн.; 697 від 12.11.2015 р. на суму 113280,00 грн.; 788 від 11.12.2015 р. на суму 78480,00 грн.; 839 від 23.12.2015 р. на суму 28800,00 грн.; 868 від 29.12.2015 р. на суму 57000,00 грн., .

Листом від 07.12.2015 р. №2544 , у звязку із збільшенням виробником в односторонньому порядку ціни, відповідач повідомив позивача про неможливість постачання товару, визначеного в позиціях 26, 27, 68 Специфікації до договору поставки на загальну суму 12000,00 грн. (ЗІП до вимикачів системи освітлення. ПМО, накладки на перемикачі 50 шт. на загальну суму 4000,00 грн.; ЗІП до вимикачів системи освітлення. ПМО, ручки на ПМО 50 шт. на загальну суму 4000,00 грн.; пускач магнітний ПМЛ 5500 ІР00 1р+1з 125А 4 шт. на загальну суму 4000,00 грн.).

Вказаний лист позивач вважає відмовою відповідача від поставки товару на загальну суму 12000,00 грн. Відповідні обставини відповідачем не заперечуються та не спростовуються.

Посилаючись на прострочення відповідачем поставки товару на загальну суму 325848,00 грн., відмову від поставки частини товару на загальну суму 12000,00 грн., позивач нарахував відповідачу: за односторонню відмову від виконання зобовязання - штраф в сумі 2400,00 грн.; за порушення терміну постачання товару за період з 10.10.2015 р. по 28.12.2015 р. - пеню в сумі 15612,29 грн.; за прострочення постачання товару понад 30 календарних днів - штраф в сумі 19429,20 грн.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, виходив з того, що оскільки договір поставки було укладено сторонами 31.07.2015 р., то, з урахуванням вимог пункту 3.1 цього договору, обовязок відповідача з поставки обумовленого договором товару настав 09.10.2015 р.

Проте відповідач у визначений договором строк поставив лише частину товару - на суму 121560,00 грн. з урахуванням ПДВ. Товар на суму 325848,00 грн. з урахуванням ПДВ відповідач поставив в період з 16.10.2015 р. по 29.12.2015 р., тобто з простроченням погоджених сторонами в договорі строків поставки. Доказів в спростування наведених обставин відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано. Від поставки товару на суму 12000,00 грн. відповідач відмовився листом від 07.12.2015 р. №2544, арк.с. 52. Вказані обставини визнаються відповідачем.

У звязку із вказаним місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування позивачем відповідачу обумовлених договором штрафних санкцій за прострочення поставки товару на суму 325848,00 грн. та за відмову від поставки товару на суму 12000,00 грн.

Також господарський суд першої інстанції вказував на те, що з урахуванням умов пункту 12.1 договору поставки, цей договір вважається укладеним з моменту присвоєння йому реєстраційного номеру (№53-123-01-15-01698), який фактично є номером самого договору поставки та присвоюється договору автоматично.

При цьому, відповідно до списку договорів закупівлі, договору №53-123-01-15-01698 від 31.07.2015 р. реєстраційний номер було присвоєно 31.07.2015 р. і жодних заперечень чи звернень під час виконання договору поставки щодо його реєстрації відповідачем не здійснювалось., крім того кожна заповнена відповідачем видаткова накладна містить посилання саме на договір поставки.

Таким чином, за висновком господарського суду першої інстанції, відсутні підстави для твердження, що поставка позивачем товару здійснювалась поза межами договору та позивачем не здійснювалась реєстрація договору, або що сторонами не досягнуто згоди з відповідного питання під час виконання договору поставки.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ч. 1 ст. 663 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Враховуючи наведене, а також положення п. 3.1 договору поставки та факт укладення сторонами відповідного договору 31.07.2015 р., обовязок відповідача з поставки обумовленого договором товару настав 09.10.2015 р.

Матеріали справи свідчать, що відповідач у визначений договором строк поставив лише частину товару - на суму 121560,00 грн. з урахуванням ПДВ (видаткові накладні №№ 564 від 25.09.2015 р. на суму 94560,00 грн. та 582 від 07.10.2015 р. на суму 27000,00 грн., арк.с. 50, 51).

Товар на суму 325848,00 грн. з урахуванням ПДВ відповідач поставив в період з 16.10.2015 р. по 29.12.2015 р., тобто з простроченням погоджених сторонами в договорі строків поставки (видаткові накладні №№ 623 від 16.10.2015 р. на суму 41448,00 грн.; 637 від 20.10.2015 р. на суму 6840,00 грн.; 697 від 12.11.2015 р. на суму 113280,00 грн.; 788 від 11.12.2015 р. на суму 78480,00 грн.; 839 від 23.12.2015 р. на суму 28800,00 грн.; 868 від 29.12.2015 р. на суму 57000,00 грн., арк.с. 53-58). Доказів в спростування наведених обставин відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано.

Від поставки товару на суму 12000,00 грн. відповідач відмовився (лист від 07.12.2015 р. №2544, арк.с. 52). Відповідні обставини також визнаються відповідачем.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, враховуючи вищенаведене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне нарахування позивачем відповідачу обумовлених договором штрафних санкцій за прострочення поставки товару на суму 325848,00 грн. та за відмову від поставки товару на суму 12000,00 грн.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем суду першої інстанції розрахунок штрафу за односторонню відмову від виконання зобовязання; пені за порушення терміну постачання товару; штрафу за прострочення постачання понад 30 календарних днів на предмет відповідності вимогам договору поставки та чинного законодавства, знаходить його правильним та таким , що складений із дотриманням норм чинного законодавства.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо стягнення штрафу в сумі 2400,00 грн. за односторонню відмову від виконання зобовязання; пені за період з 10.10.2015 р. по 28.12.2015 р. в сумі 15612,29 грн. за порушення терміну постачання товару; штрафу в сумі 19429,20 грн. за прострочення постачання понад 30 календарних днів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, за висновком колегії суддів, суд першої інстанції цілком правомірно відхилив доводи відповідача про те, що одночасне стягнення пені та штрафу за порушення терміну постачання товару є порушенням вимог ст. 61 Конституції України.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, пункт 4.1 договору поставки передбачає відповідальність за різні види порушень - за порушення термінів постачання товару (як підстава для нарахування пені) та за прострочення постачання понад 30 календарних днів (як підстава для нарахування штрафу за тривале прострочення як додатковий стимул для забезпечення виконання зобов'язання) і передбачаючи саме таку відповідальність, сторони реалізували принцип свободи договору. До того ж чинне господарське законодавство не обмежує можливість стягнення з особи, що порушила зобов'язання пені та штрафу.

Вказаних висновків відповідач не спростував ані при розгляді справи в першій інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

Також господарський суд цілком обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що п. 4.4 договору поставки не відповідає вимогам ст. 549 ЦК України, оскільки передбачає відповідальність відповідача за односторонню відмову від виконання зобовязань у виді штрафу у розмірі відсотку від суми договору, а не від суми неналежним чином виконаного зобовязання.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, при зверненні з даним позовом до суду, нарахування штрафу на підставі п. 4.4 договору фактично було здійснено позивачем на не суму договору, а на суму неналежним чином виконаного відповідачем зобовязання з поставки товару і право сторін на викладення п. 4.4 договору в погодженій між ними редакції відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 3 та в ч. 1 ст. 627 ЦК України.

Отже колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що виходячи з умов пункту 3.1 статті З, п. 12.1 ст.12 Договору поставки від 31.07.2015 № 53-123-0115-01698 постачання здійснюється на протязі 70 днів, після укладання договору поставки, який вважається укладеним і набирає чинності дати реєстрації в ДГІ НАЕК Енергоатом.Проте дата реєстрації Договору постачання в Дії НАЕК Енергоатом у тексті позовної заяви не зазначена і належними та допустимими доказами не підтверджена. Разом з цим, як вважає відповідач, наявність на тексті договору реєстраційного номеру №53-123-01-15-01698 та присвоєння цього номеру відповідно до списку договорів закупівлі 31.07.2015 року не може вважатися доказом реєстрації договору 31.07.2015 року, оскільки вказані дії залежали тільки від волі позивача.

Однак колегія суддів вважає такі твердження відповідача необґрунтованими, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 12.1 договору поставки, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДП НАЕК Енергоатом.

Згідно з пунктом 12.2 договору поставки дія терміну цього договору починає свій перебіг з у момент, визначений пунктом 12.1 цього договору, та закінчується 31.12.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до списку договорів закупівлі, який ведеться на підприємстві позивача, договору №53-123-01-15-01698 від 31.07.2015 р. реєстраційний номер було присвоєно 31.07.2015.

Вказаний реєстраційний номер та дата його присвоєння є номером та датою самого договору поставки, відповідно до процедури реєстрації договорів на підприємстві позивача, яка полягає в наступному.

Так, відповідно до пунктів 6.1.12. та 6.1.13 доданого позивачем до матеріалів справи Положення про порядок укладення та ведення договорів, затверджене Президентом ДП "НАЕК "Енергоатом" (а.с. 156-159), яка визначає конкретну процедуру з діловодства на підприємстві позивача, у разі відсутності зауважень , працівник ВКОРП ДФБ затверджує реєстраційну картку договору, при цьому договору автоматично присвоюється реєстраційний номер та дата Єдиної реєстраційної бази.

Працівник ВКОРП ДФБ роздруковує перший аркуш договору, на якому проставляє реєстраційний номер Єдиної інформаційної бази договору та дату, сканує вищезазначений аркуш та завантажує сканкопію до реєстраційної картки.

Крім того, пунктом 1 Загальних положень Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерстваюстиції України від18.06.2015 №1000/5 та зареєстрованих в міністерстві юстиції України від 18.06.2015 за № 1000/5 (далі Правила №1000/5) встановлено, що ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності.

Слід зазначити, що договір з господарської діяльності - це службовий документ, в якому фіксують угоду між сторонами про встановлення ділових відносин, пов'язаних з господарською діяльністю, і який регулює ці відносинию.

А тому вимоги зазначеної інструкції розповсюджуються і на здійснення юридичною особою діловодства щодо укладених нею із контрагентами господарських договорів.

Згідно з пунктом 1 розділу 3 глави ІІІ Правил № 1000/5 службовий документ, отриманий установою або створений нею, у тому числі для внутрішнього користування, вважається внесеним до документаційного фонду установи з моменту його реєстрації.

Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації і полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою установою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа, шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ.

Отже, виходячи зі змісту положень внутрішнього нормативного акта позивача та Положення №1000/5, реєстраційний номер договору поставки фактично є номером самого договору та присвоюється йому автоматично.

При цьому ведення підприємством позивача списку реєстрації договорів закупівлі є елементом внутрішнього діловодства юридичної особи в рамках норм чинного законодавства та вимог внутрішнього нормативного акту позивача, а тому дані вказаного списку та реєстраційний індекс на договорі поставки, в тому числі щодо дати реєстрації цього договору (31.07.2015), є належними та допустимими доказами реєстрації договору поставки на підприємстві позивача на конкретну дату.

Таким чином, договір поставки є укладеним з дати його реєстрації в ДП НАЕК Енергоатом, тобто - 31.07.2015.

Разом з цим відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що підписання, укладення та реєстрація договору №53-123-01-15-01698 від 31.07.2015 були здійснені в різні дати, а бо доказів, які б свідчили про внесення до списку реєстрації договорів недостовірних відомостей.

До того ж, які вірно зазначив суд першої інстанції, жодних заперечень чи звернень під час виконання договору поставки щодо його реєстрації відповідачем не здійснювалось і кожна заповнена відповідачем видаткова накладна (арк.с. 50-51, 53-58) містить посилання саме на договір поставки, що свідчить про виконання сторонами саме цього договору та визнання ними факту його укладення.

Крім того, умови договору не свідчать про виникнення у позивача обовязку щодо окремого повідомлення відповідача про здійснення реєстрації договору поставки, у звязку з чим є безпідставними посилання відповідача на неповідомлення його позивачем про реєстрацію договору.

Також відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що положення частини 2 статті 251 та частини 2 статті 252 Цивільного кодексу України передбачають, що термін визначається вказівкою на подію, яка повинна неодмінно настати, тобто має об'єктивний характер, коли учасники господарських відносин не знають заздалегідь точної дати його настання. Проте виконання сторонами умов договору щодо поставки товару залежить виключно від їх волі, то підстави вважати факт поставки подією, яка неодмінно має настати, відсутні.

Таким чином, за висновком відповідача, строк виконання зобов'язання щодо поставки товару у відповідача не настав, оскільки він не був узгоджений сторонами, а тому заявлена позивачем до стягнення сума не є простроченою та не підлягає стягненню.

Однак колегія суддів вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки в пункті 12.1 договору поставки термін "момент укладення договору" визначається не датою поставки, як помилково вказує в апеляційній скарзі відповідач, а датою реєстрації договору на підприємстві позивача.

При цьому, реєстрація договору в ДП "НАЕК "Енергоатом" є подією, що неминуче настане, оскільки ведення реєстрації службових документів на підприємстві, в тому числі і господарських договорів, є вимогою чинного законодавства та обовязком позивача як сторони договору поставки, а тому здійснення цієї дії презюмується.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 10.10.2016 у справі № 922/2657/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16.12.2016р.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя Л.М. Камишева