ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.12.16р. Справа № 904/11105/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дружківське рудоуправління" (м.Дружківка, Донецької області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання" "Індустріал-Сервіс" (м. Нікополь, Дніпропетровської області)

про повернення попередньої оплати за невиконані роботи згідно договору на виконання робіт по ремонту електрообладнання № 330 від 31.08.2015 у розмірі 17 151 грн. 00 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт (довіреність № 7 від 12.09.2016)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дружківське рудоуправління" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання" "Індустріал-Сервіс" (далі - відповідач) суму попередньої оплати за не виконані роботи згідно договору на виконання робіт по ремонту електрообладнання № 330 від 31.08.2015 у розмірі 17 151 грн. 00 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем зобов'язань за договором на виконання робіт по ремонту електрообладнання № 330 від 31.08.2015 в частині ремонту електричних машин на суму 17 151 грн. 00 коп., що був оплачений позивачем відповідно до платіжного доручення № 5890 від 23.09.2015, вказана попередня оплата також і не була повернута позивачу.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.11.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 19.12.2016.

У позовній заяві позивач також просив суд забезпечити проведення першого судового засідання в режимі відеоконференції та доручити її проведення Дружківському міському суду Донецької області (84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Енгельса, 45).

Ухвалою суду від 29.11.2016 клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено; доручено Дружківському міському суду Донецької області організувати в приміщенні цього ж суду участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції особи, яка виступає стороною по справі № 904/11105/16, а саме: представнику позивачу - Публічне акціонерне товариство "Дружківське рудоуправління".

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 76714/16 від 13.12.2016), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи витребувані ухвалою суду від 29.11.2016 додаткові докази.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 77719/16 від 16.12.2016), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що позивачем неправомірно вказано, що вартість робіт за договором № 285 від 21.07.2015 у сумі 5 268 грн. 60 коп. була оплачена позивачем платіжним дорученням № 5890 від 23.09.2015, оскільки у вказаному платіжному дорученні призначення платежу: "Передоплата за ремонт електродвигуна МПЕ-450 № 261 згідно з рахунком № СФ-000116 від 10.09.2015 по договору № 330 від 31.08.2015". Крім того, відповідач наголошує на тому, що лист про зарахування зустрічних вимог за договорами № 330 від 31.08.2015 та № 285 від 21.07.2015 на адресу відповідача не надходив. У відзиві на позовну заяву відповідач також зазначає, що вимогу про повернення передоплати за договором № 330 від 31.08.2015 він не отримував, а додані до матеріалів справи докази направлення вимоги № 1306 від 03.10.2016 не можуть вважатися належними, оскільки до поштової квитанції від 04.10.2016 не додано опису вкладення, щоб можливо було встановити що саме було направлено за вказаною квитанцією, крім того, в поштовому чеку та поштовому повідомленні про отримання поштового відправлення вказано інше підприємство - ПО "Индустрія Сервис", в той час, як відповідачем є - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання" "Індустріал-Сервіс".

Від відповідача також надійшло клопотання (вх.суду 777715/16 від 16.12.2016), в якому він просив суд відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість його представника прибути у судове засідання, у зв'язку з хворобою.

Судове засідання 19.12.2016 проведено в режимі відеоконференції.

У судове засідання 19.12.2016 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 19.12.2016 не з'явився, при цьому, судом було враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з приводу якого суд зазначив таке.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки відповідач, як юридична особа був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи та, відповідно до статті 28 Господарського процесуального кодексу України надання повноважень на представництво інтересів сторони у процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб.

Відповідно до абзацу 5 підпункту 3.6. пункту 3 Роз'яснень Президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами 1 - 4 статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника відповідачем не доведена.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, господарський суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

При цьому, ухвала суду від 29.11.2016 була отримана відповідачем 07.12.2016, що підтверджується поштовим повідомленням № 351, та протягом двох тижнів з дня її отримання відповідач мав змогу забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами 1 - 4 статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача. Крім того, в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, та правова позиція відповідача врахована під час прийняття рішення у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 19.12.2016 виклав та обґрунтував позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 19.12.2016 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 31.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання" "Індустріал-Сервіс" (далі - підрядник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Дружківське рудоуправління" (далі - замовник, позивач) було укладено договір на виконання робіт по ремонту електрообладнання № 330 (далі - договір, а.с.11-16), відповідно до умов якого замовник доручає та оплачує, а підрядник зобов'язується виконати роботи по ремонту електричних машин: електродвигун МПЕ-450 500 кВт.1250 об/хв. 440В. інв. № 261. Замовник зобов'язується своєчасно надавати електрообладнання в ремонт, приймати з ремонту, сплатити вартість ремонту електрообладнання та витрачених підрядником матеріалів, в строки, встановлені договором. Замовник зобов'язаний здавати в ремонт обладнання збірними одиницями та деталями, визначеними конструкторською документацією. Здача в ремонт обладнання повинно відповідати вимогам ОСТ " Порядок здачі в капітальний ремонт та видача з капітального ремонту виробу, що ремонтується на виробничій базі ремонтних підприємств" (пункт 1.1. договору).

У пункті 10.1. договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту підписання його повноважними представниками сторін та діє до 31.12.2015. Закінчення строку дії договору не є підставою для відмови якої-небудь із сторін від повного виконання зобов'язань за договором, якщо зобов'язання виникли, але не були виконані до моменту закінчення строку дії договору.

Доказів розірвання, визнання договору недійсним повністю або частково сторонами суду не надано.

Звертаючись із позовом до суду, позивач посилається на те, що відповідачем не виконанні зобов'язання за договором на виконання робіт по ремонту електрообладнання № 330 від 31.08.2015 в частині ремонту електричних машин на суму 17 151 грн. 00 коп., що був оплачений позивачем відповідно до платіжного доручення № 5890 від 23.09.2015, вказана попередня оплата також і не була повернута позивачу. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вказаний договір на виконання робіт по ремонту електрообладнання № 330 від 31.08.2015 є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме: майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, у пункті 3.1. договору сторони визначили, що замовник зобов'язаний протягом 5 банківських днів від дати підписання договору провести передоплату в розмірі 50% від вартості ремонту, яка визначена в кошторисі, на поточний рахунок підрядника.

На виконання вказаного пункту договору позивачем було проведено попередню оплату в сумі 28 200 грн. 00 коп. за ремонт електродвигуна за договором № 330 від 31.08.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 5890 від 23.09.2015 (а.с.17).

В той же час, у пункті 2.2. договору сторони погодили, що після розборки обладнання з метою проведення ремонтних робіт необхідно скласти уточнену дефектну відомість спільно з технічними спеціалістами замовника. У випадку виникнення необхідності проведення додаткових робіт, підрядник погоджує з замовником об'єми додаткових робіт та їх вартість шляхом підписання додаткової угоди на підставі уточненої дефектної відомості підписаної обома сторонами.

Як зазначив позивач у позовній заяві, та що додатково було підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву, під час визначення ремонтопридатності електродвигуна була виявлена необхідність у проведенні додаткових робіт, але позивач не погодився на збільшення обсягу робіт та, відповідно, їх вартості, у зв'язку з чим звернувся до відповідача із листом № 332 від 10.03.2016 з проханням повернути електрообладнання без проведення ремонту.

Так, в акті прийому виконаних ремонтних робіт № 2016-599 за 16.05.2016 сторони зафіксували вартість виконаних позивачем робіт, яка склала 5 780 грн. 40 коп. (а.с.19-21).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що оплачені позивачем за договором на виконання робіт по ремонту електрообладнання № 330 від 31.08.2015 роботи на суму 22 419 грн. 60 коп. виконані відповідачем не були. Доказів протилежного до матеріалів справи сторонами не додано.

В той же час, позивач у позовній заяві зазначає, що 21.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання" "Індустріал-Сервіс" (далі - підрядник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Дружківське рудоуправління" (далі - замовник, позивач) було укладено договір на виконання робіт по ремонту електрообладнання № 285 (далі - договір-2, а.с.35-39), відповідно до умов якого замовник доручає та оплачує, а підрядник зобов'язується виконати роботи по ремонту електричних машин.

У пункті 10.1. договору-2 сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту підписання його повноважними представниками сторін та діє до 31.12.2015. Закінчення строку дії договору не є підставою для відмови якої-небудь із сторін від повного виконання зобов'язань за договором, якщо зобов'язання виникли, але не були виконані до моменту закінчення строку дії договору.

Так, у пункті 3.1. договору-2 сторони визначили, що замовник зобов'язаний протягом 5 банківських днів від дати підписання договору, провести передоплату в розмірі 50% від вартості ремонту, яка визначена в кошторисі, на поточний рахунок підрядника.

На виконання вказаного пункту договору-2 позивачем було проведено попередню оплату в сумі 5 268 грн. 60 коп. за ремонт електродвигуна за договором № 285 від 21.07.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 5516 від 26.08.2015 (а.с.40).

Відповідно до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0001625 від 01.09.2016 вартість робіт за договором-2 склала 10 537 грн. 20 коп.

Оскільки залишкова вартість робіт (50%), виконаних відповідачем відповідно до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0001625 від 01.09.2016 (за договором № 285 від 21.07.2015) на теперішній час не була оплачена позивачем, він зменшив залишок попередньої оплати, який утворився за договором № 330 від 31.08.2015, на вказану суму, а саме: на 5 268 грн. 60 коп. та заявив до стягнення з відповідача 17 151 грн. 00 коп. (22 419,60 (залишок попередньої оплати) - 5 268,60 (борг за договором № 330)).

В той же час, суд погоджується із запереченнями відповідача щодо неправомірності зарахуванням позивачем частини суми (5 268 грн. 60 коп.) зі здійсненого за платіжним дорученням № 5890 від 23.09.2015 платежу, оскільки у вказаному платіжному дорученні позивачем вказано призначення платежу - це "передоплата за ремонт електродвигуна ...подоговору № 330 від 31.08.2015". Будь-яких доказів щодо зміни призначення платежу за вказаним платіжним дорученням матеріали справи не містять. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази зарахування зустрічних однорідних вимог між позивачем та відповідачем в цій частині.

При цьому, суд відзначає, що це право позивача - вимагати повернення йому боргу у повному обсязі чи лише його частини.

В матеріалах справи наявна вимога про повернення попередньої оплати за невиконані роботи в сумі 17 151 грн. 00 коп. № 1306 від 03.10.2016 (а.с.23).

На підтвердження її направлення відповідачу, позивач долучив поштову квитанцію з адресатом-отримувачем - "ПО ОСОБА_2", а також поштове повідомлення № 910 (№470) з такою ж назвою адресата-отримувача (а.с.24-25).

Щодо посилання відповідача на те, що вимогу про повернення передоплати за договором № 330 від 31.08.2015 він не отримував, а додані до матеріалів справи докази направлення вимоги № 1306 від 03.10.2016 не можуть вважатися належними, оскільки до поштової квитанції від 04.10.2016 не додано опису вкладення, щоб можливо було встановити що саме було направлено за вказаною квитанцією, крім того, в поштовому чеку та поштовому повідомленні про отримання поштового відправлення вказано інше підприємство - ПО "Индустрія Сервис", в той час, як відповідачем є - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання" "Індустріал-Сервіс", суд зазначає таке.

Дійсно, долучені до матеріалів справи докази на підтвердження направлення відповідачу вимоги № 1306 від 03.10.2016, суд не може визнати належними, оскільки в поштових документах зазначено невірне найменування відповідача, а враховуючи, що відповідач вказує на те, що за його юридичною адресою: 53210, Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, будинок 56 знаходиться понад 30 різних підприємств, суд не може вважати, що поштове відправлення за вказаними доказами доставлене саме відповідачу.

В той же час, в матеріалах справи міститься поштовий опис та поштове повідомлення, які підтверджують факт направлення 23.11.2016 вимоги про повернення попередньої оплати за невиконані роботи в сумі 17 151 грн. 00 коп. № 1306 від 03.10.2016 на юридичну адресу відповідача разом із позовною заявою (а.с.9). Отримання відповідачем вказаної вимоги 01.12.2016 підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення.

Так, відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, заперечення відповідача в частині неотримання вимоги позивача не приймаються до уваги судом.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи доведений належними доказами факт невиконання відповідачем оплачених позивачем робіт на суму 17 151 грн. 00 коп. (сума не виходить за межі визначеної судом), а також факт отримання відповідачем вимоги позивача про її повернення, господарський суд встановив, що строк повернення грошових коштів в сумі 17 151 грн. 00 коп. є таким, що настав, у зв'язку з чим суд вважає наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 17 151 грн. 00 коп. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості за договором на виконання робіт по ремонту електрообладнання № 330 від 31.08.2015 у відповідача перед позивачем в сумі 17 151 грн. 00 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги щодо стягнення попередньої оплати в сумі 17 151 грн. 00 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судові витрати по справі, з урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у сумі 1 378 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, будинок 56; ідентифікаційний код 30619540) на користь Публічного акціонерного товариства "Дружківське рудоуправління" (84205, Донецька область, м. Дружківка, вулиця Поленова, будинок 112; ідентифікаційний код 00191796) - 17 151 грн. 00 коп. суму попередньої оплати, 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.12.2016.

Суддя ОСОБА_3