ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2016 Справа № 904/8979/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 12 624 181,88 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: головний юрисконсульт ОСОБА_1, довіреність № 14-109 від 18.04.2014;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про стягнення пені у сумі 909 206,45 грн, 3% річних у сумі 1 150 114,13 грн та інфляційних втрат у сумі 10 564 861,30 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 652/14-ТЕ-5/ПТ, укладеного між сторонами 05.12.2013.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги.

В судовому засіданні 22.11.2016 відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошена перерва до 12.12.2016.

Представник відповідача належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не з'явився.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2015 по справі 904/6410/15 з відповідача на його користь стягнуто 30196031,23 грн основного боргу за газ, отриманий за договором № 652/14-ТЕ-5/ПТ від 05.12.2013, 11584 234,04 грн інфляційних втрат, 756323,41 грн 3% річних, 1803902,71 грн пені, які були нараховані за прострочку платежу станом на 28.04.2015.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач вказує, що борг відповідачем не погашений, тому він донарахував та заявив до стягнення 909206,45 грн пені, 1150114,13 грн 3% річних, 10564861,30 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, що розраховані за період прострочки платежу з 29.04.2015 по 04.08.2016.

Відповідач 22.11.2016 надав відзив на позовну заяву, у якому вказує, що розмір 3% річних ним визнається, інфляційні мають складати 10407930,60 грн, пеню просить зменшити до 25% - до 227301,61 грн через тяжкий фінансовий стан підприємства, оскільки відповідно до умов договору газ споживався для виробництва теплової енергії, що споживається виключно населенням, станом на 01.07.2016 заборгованість споживачів перед ним становить більше 374 млн. гривень, у відділах примусового виконання рішень перебуває понад 39 тисяч виконавчих документів на суму понад 144 млн. гривень.

Позивач заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру стягуваної пені.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

05.12.2013 Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (відповідач, покупець) уклали договір №652/14-ТЕ-5/ПТ купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобовязався передати у власність покупцеві у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п.1.1. договору).

Відповідно до п.5.1. договору в редакції додаткової угоди №1 від 22.01.2014 до договору, ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.

Згідно з п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивачем протягом січня-грудня 2014 року було передано, а відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 30 205 744,57 грн.

Факт поставки природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період з січня 2014 по грудень 2014 року та не заперечується сторонами.

Проте відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ частково в сумі 9713,34 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2015 по справі 904/6410/15 з відповідача на користь позивача стягнуто 30196031,23 грн основного боргу за газ, отриманий за договором № 652/14-ТЕ-5/ПТ від 05.12.2013, 11584234,04 грн інфляційних втрат, 756323,41 грн 3% річних, 1803902,71 грн пені, які були нараховані за прострочку платежу станом на 28.04.2015.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач вказує, що борг відповідачем не погашений.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку 3% річних встановлено, що сума 1150114,13 грн нарахована вірно і підлягає задоволенню.

Згідно з п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

В позовній заяві по цій справі позивач вказав, що всі нарахування, які стягнуті рішенням суду у справі № 904/6410/15, розраховані станом на 28.04.2015.

У цій справі ним здійснено донарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 29.04.2015 по 04.08.2016.

22.11.2016 позивач подав заяву, у якій вказав, що вказаний період стосується пені та 3% річних, а інфляційні нарахування на суму боргу заявлені до стягнення за період з квітня 2015 року по травень 2016 року, оскільки у справі № 904/6410/15 інфляційні втрати стягнуті по березень 2015 року.

З визначеного позивачем періоду слідує, що інфляційні втрати нараховуються за період з квітня 2015 року по травень 2016 року і їх розмір, виходячи з несплаченої суми основного боргу 30196031,23 грн, складає 7635587,74 грн. (Розрахунок здійснено в програмі "Законодавство").

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що строк позовної давності, протягом якого сторони можуть звернутись до суду з вимогами про стягнення боргу, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2. договору, за невиконання покупцем пункту 6.1. договору, покупець зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач донарахував 30607,41 грн пені за період прострочки платежу з 29.04.2015 по 14.05.2015 за зобов'язаннями жовтня 2014 року, 265292,17 грн за період прострочки платежу з 29.04.2015 по 14.06.2015 за зобов'язаннями листопада 2014 року, 613306,87 грн за період прострочки платежу з 29.04.2015 по 14.07.2015 за зобов'язаннями грудня 2014 року, а всього 909206,45 грн пені, які розраховані вірно.

В той же час, згідно ч. 3 ст. 551 Господарського процесуального кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи наведені відповідачем в клопотанні про зменшення пені доводи, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, яка заявлена до стягнення на 20% - до 727365,16 грн.

Таким чином позов підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення 7635587,74 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, 727365,16 грн пені, 1150114,13 грн 3% річних, в решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача пропорційно обгрунтовано заявленим позовним вимогам покладаються 145423,63 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд.9, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077,74 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, 727365,16 грн пені, 1150114,13 грн 3% річних, 145423,63 грн витрат по сплаті судового збору, видати позивачу наказ після набрання рішенням суду законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 19.12.2016.

Суддя ОСОБА_2