ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016р. Справа № 914/2532/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за первісним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Луцьк

до відповідача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат", м.Львів

про стягнення 9386,90 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат", м.Львів

до відповідача за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Луцьк

про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог

За участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (від відповідача за зустрічним позовом) не з'явився;

від відповідача за первісним позовом (від позивача за зустрічним позовом) Тищук Л.К. - представник (довіреність б/н від 18.11.2016р.).

Права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України роз'яснено, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат" про стягнення заборгованості за договором №1-26/11/15 на транспортно-експедиційні послуги від 26.11.2015р. у розмірі 9386,90 грн., з яких 4808,70 грн. - основний борг, 260,36 грн. - 3% річних, 643,42 грн. - інфляційні втрати та 3674,42 - пеня.

Крім того, у даній справі Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат" заявлено зустрічний позов до відповідача за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Зокрема позивач за зустрічним позовом просить визнати зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат" перед Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 припиненим з моменту отримання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом зустрічного зарахування однорідних вимог.

Ухвалою суду від 06.10.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 18.10.2016р. Ухвалою суду від 18.10.2016р. розгляд справи відкладено на 01.11.2016р. В судовому засіданні 01.11.2016р. оголошено перерву до 22.11.2016р. Ухвалою суду від 22.11.2016р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 06.12.2016р.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був поділений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) проти первісного позову заперечив з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, зустрічний позов підтримав повністю, зустрічні позовні вимоги просив задоволити з підстав, що викладені у зустрічному позові та додаткових поясненнях до зустрічного позову.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), суд,-

встановив:

26.11.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат" (надалі - експедитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - перевізник) укладено договір №1-26/11/15 на транспортно-експедиційні послуги від 26.11.2016р., відповідно до умов якого експедитор доручає, а перевізник зобов'язується виконати транспортні перевезення вантажів в міжнародному сполученні за заявками, поданими експедитором, а експедитор зобов'язується оплатити перевізнику вартість наданих транспортних послуг на умовах цього договору.

Відповідно до п.3.6. договору заявки на перевезення вантажів є додатками до даного договору, і складають невід'ємну частину даного договору.

Згідно із п.5.1.1. договору перевізник зобов'язаний надати транспортний засіб до виконання вантажоперевезень в технічно справному стані, що відповідає технічним і санітарним нормам.

Пунктом 5.1.3. договору передбачено, що перевізник зобов'язаний виконувати перевезення вантажу згідно із заявкою.

Відповідно до п.6.1. договору вартість даного договору та розмір оплати за надані транспортні послуги визначається у кожному окремому випадку ставкою перевезення, що вказана у заявці на перевезення вантажу, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно із п.6.3. договору оплата за цим договором проводиться шляхом безготівкового розрахунку на розрахунковий рахунок перевізника в термін 5 банківських днів (якщо в заявці не передбачено інше) з моменту одержання експедитором належно оформлених оригіналів рахунку і CMR.

Пунктом 7.2.2. договору передбачено, що за прострочення виконання грошових зобов'язань, передбачених цим договором, експедитор сплачує на користь перевізника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від суми несплачених грошових коштів за кожен день затримки платежу. Нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов'язань припиняється через дванадцять місяців з дня, коли грошові зобов'язання повинні були б бути виконані.

Відповідно до п.7.3.2. договору у випадку неподання або несвоєчасного подання транспортного засобу під завантаження перевізник сплачує штраф у розмірі 100 EURO по курсу НБУ на дату розвантаження за кожні 24 години прострочення подання.

На підставі вказаного договору між позивачем та відповідачем була підписана заявка №1912 від 11.12.2015р., відповідно до якої перевізник (ФОП ОСОБА_1) зобов'язався здійснити перевезення вантажу за маршрутом Франкфурт-на-Майні (Німеччина) - Львів (Україна) автомобільним транспортом ДАФ номер: НОМЕР_1, п/пр: НОМЕР_2. Вартість перевезення відповідно до вказаної заявки становить 32316,46 грн., а термін оплати 7 банківських днів.

Як стверджує позивач за первісним позовом, він на виконання умов договору та вищезазначеної заявки здійснив перевезення вантажу за погодженим маршрутом, однак відповідач за первісним позовом свої обов'язки не виконав належним чином, здійснивши лише часткову оплату за надані йому послуги з перевезення вантажу в розмірі 27507,76 грн.

Таким чином, як зазначає позивач за первісним позовом, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат" становить 4808,70 грн.

Позивач за первісним позовом на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, а також керуючись п.7.2.2. договору нарахував відповідачу за первісним позовом 260,36 грн. - 3% річних, 643,42 грн. - інфляційних втрат та 3674,42 - пені.

Отже загальний розмір заборгованості, яку позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача за первісним позовом, становить 9386,90 грн., з яких 4808,70 грн. - основний борг, 260,36 грн. - 3% річних, 643,42 грн. - інфляційні втрати та 3674,42 - пеня.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) проти первісного позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а також у зустрічній позовній заяві.

Зокрема Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат" зазначає, що крім заявки №1912 від 11.12.2015р., між сторонами також було погоджено заявку №1201 від 13.01.2016р., відповідно до умов якої перевізник зобов'язався здійснити перевезення вантажу за маршрутом Франкфурт-на-Майні (Німеччина) - Львів (Україна) автомобільним транспортом ДАФ номер: НОМЕР_3, п/пр: НОМЕР_4. Датою коли перевізник зобов'язався подати автомобіль під завантаження, відповідно до вказаної заявки є 15.01.2016р. о 08:00 год.

Однак, як стверджує позивач за зустрічним позовом, ФОП ОСОБА_1. не подав транспорт під завантаження на вказану дату.

Відповідно до погодженої заявки №1201 від 13.01.2016р. штраф за запізнення автомобіля на завантаження становить 50 доларів США за 1 добу.

Таким чином, як зазначено у зустрічній позовній заяві, загальна сума штрафу з запізнення автомобіля на завантаження становить 200 доларів США, що за твердженням позивача за зустрічним позовом, відповідно до офіційного курсу НБУ на дату розвантаження становить 4876,00 грн.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що на адресу відповідача за зустрічним позовом було надіслано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог. У вказаній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат" повідомляє Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 про зарахування несплаченої частини суми боргу в розмірі 4808,70 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання заявки №1912 від 11.12.2015р., в рахунок суми штрафних санкцій, накладених на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 за неподання автомобіля на завантаження в розмірі 4876,00 грн. в частині суми 4808,70 грн.

Враховуючи наведене, позивач за зустрічним позовом вважає, що відбулось зарахування зустрічних вимог на суму 4808,70 грн. і зобов'язання на вказану суму є припиненим відповідно до ст.601 ЦК України з моменту отримання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Таким чином позивач за зустрічним позовом звернувся до господарського суду Львівської області із зустрічною позовною заявою у справі №914/2532/16 та просить визнати зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат" перед Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 припиненим з моменту отримання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом зустрічного зарахування однорідних вимог.

Відповідач за зустрічним позовом проти зустрічного позову заперечив з підстав, що викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд дійшов висновку, що первісний позов слід задоволити частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Як вбачається із матеріалів справи, 26.11.2015р. між сторонами укладено договір №1-26/11/15 на транспортно-експедиційні послуги від 26.11.2016р., відповідно до умов якого відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) доручає, а позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) зобов'язується виконати транспортні перевезення вантажів в міжнародному сполученні за заявками, поданими відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом), а відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) зобов'язується оплатити позивачу за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) вартість наданих транспортних послуг на умовах цього договору.

Факт здійснення перевезення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на виконання заявки №1912 від 11.12.2015р. підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR A№222941, в якій міститься відмітка про отримання вантажу вантажоодержувачем. Вартість перевезення відповідно до заявки становить 32316,46 грн.

Також в матеріалах справи міститься акт здачі-приймання робіт на суму 32316,46 грн., що підписаний обома сторонами.

Позивач за первісним позовом стверджує, що відповідачем за первісним позовом було частково сплачено вартість перевезення, зокрема Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат" було сплачено 27507,76 грн.

Таким чином неоплаченою залишилась вартість перевезення вантажу в сумі 4808,70 грн. Докази сплати вказаної суми в матеріалах справи відсутні.

Із поданих матеріалів вбачається, що відповідач за первісним позовом отримав рахунок на оплату і міжнародну товарно-транспортну накладну CMR 28.12.2015р.

Згідно із п.6.3. договору оплата за цим договором проводиться шляхом безготівкового розрахунку на розрахунковий рахунок перевізника в термін 5 банківських днів (якщо в заявці не передбачено інше) з моменту одержання експедитором належно оформлених оригіналів рахунку і CMR.

Вартість перевезення відповідно до вказаної заявки становить 32316,46 грн., а термін оплати 7 банківських днів.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога за первісним позовом про стягнення 4808,70 грн. - основного боргу є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначалось вище, пунктом 7.2.1. договору передбачено, що нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов'язань припиняється через дванадцять місяців з дня, коли грошові зобов'язання повинні були б бути виконані.

Із поданого розрахунку позовних вимог вбачається, що позивачем за первісним позовом нараховано пеню за період з 12.01.2016р. по 22.08.2016р., тобто за 224 дня, що відповідає п.7.2.1. договору.

Однак при нарахуванні пені позивач за первісним позовом не врахував, що 29.07.2016р. було змінено облікову ставку НБУ з 16.5% на 15,5%. Також позивачем за первісним позовом не враховано, що фактична кількість днів у 2016р. становить 366 днів, а не 365 днів.

З врахуванням викладено судом здійснено перерахунок розміру пені. Відповідно до здійсненого перерахунку суд дійшов висновку, що до задоволення підлягає не 3674,42 грн., 3657,91 грн. пені.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Як вбачається із поданого розрахунку позовних вимог позивачем за первісним позовом невірно нараховано інфляційні втрати за період з 12.01.2016р. по 22.08.2016р., а також невірно нараховано 3% річних, оскільки не враховано, що фактична кількість днів у 2016р. становить 366 днів, а не 365 днів.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що до задоволення підлягає 628,51 грн. - інфляційних втрат та 259,64 грн. - 3% річних.

Щодо зустрічного позову, в якому позивач за зустрічним позовом зазначає, що зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат" перед Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у сумі 4808,70 грн. слід визнати припиненим з моменту отримання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом зустрічного зарахування однорідних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, повинні бути: зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку із чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань з передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав; строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення (Постанова Верховного Суду України від 24.02.2016р. у справі № 6-2784-цс15).

Як зазначалось вище, відповідно до погодженої заявки №1201 від 13.01.2016р. штраф за запізнення автомобіля на завантаження становить 50 доларів США за 1 добу.

Однак, ні договором, ні погодженою заявкою №1201 від 13.01.2016р. не встановлено строку коли у перевізника виникає обов'язок сплати штраф, в разі його нарахування. Крім того в матеріалах справи відсутні докази виставлення вимоги перевізнику (відповідачу за зустрічним позовом) про сплату штрафу за запізнення автомобіля. Таким чином, суд дійшов висновку, що строк виконання перевізником зобов'язання щодо сплати штрафу не настав.

Крім того, у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог позивач за зустрічним позовом повідомив відповідача за зустрічним позовом про зарахування зустрічних однорідних вимог неоплаченої на користь ФОП Книш С.Н. суми заборгованості за перевезення вантажу у розмірі 4808,70 грн. в рахунок суми штрафних санкцій, накладених ТОВ «Сармат» на ФОП ОСОБА_1. у частині суми 4808,70 грн.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України (п.1.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Аналізуючи вищенаведене, штраф (пеня) є неустойкою які боржник має сплатити у разі порушення грошового зобов'язання, а відтак вимога щодо сплати боргу за перевезення вантажу та вимога щодо сплати штрафу не є однорідними за своєю правовою природою хоч і носять грошовий характер.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні зустрічного позову.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за первісним позовом не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата позивачем за первісним позовом судового збору підтверджується платіжним дорученням №218 від 20.09.2016р. на суму 1378,00 грн., які відповідно до вимог ст.49 ГПК України слід стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом пропорційно задоволеним вимогам, тобто у сумі 1373,28 грн.

Сплата позивачем за зустрічним позовом судового збору підтверджується платіжним дорученням №12936 від 17.10.2016р. на суму 1378,00 грн., які відповідно до вимог ст.49 ГПК України слід покласти на позивача за зустрічним позовом, оскільки у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116, ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Сармат" (79055, м.Львів, вул.Роксоляни, буд. 31, кв.29, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_5) 4808,70 грн. - основного боргу, 259,64 грн. - 3% річних, 628,51 грн. - інфляційних втрат, 3657,91 грн. - пені та 1373,28 грн. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити

5. Наказ видати згідно вимог ст.116 ГПК України, після набрання рішенням суду законної сили.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 12.12.2016р.

Суддя Петрашко М.М.