КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа№ 910/29646/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Зеленіна В.О.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Чирський Ю.В. - представник за довіреністю від 30.05.2016 року;

від відповідача: Модлінський Н.О. - представник за довіреністю від 30.06.2016 року;

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2016 року

у справі № 910/29646/15 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро"

до Публічного акціонерного товариства "Златобанк"

третя особа К.М. Лотуре Агро Холдинг Лімітед

про визнання недійсним додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про визнання недійсним додаткової угоди № 2 до кредитного договору № 113/1/13-KL від 19.04.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2013 році ТОВ «Лотуре-Агро» у законний спосіб не було проведено Загальні збори учасників ТОВ «Лотуре-Агро» на яких прийнято рішення про попереднє погодження правочину про збільшення ліміту кредитування від ПАТ «Златобанк» до 65 000 000, 00 грн. Таким чином, генеральний директор товариства ОСОБА_5 не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності на укладення додаткового договору № 2 до кредитного договору № 113/1/13-KL від 19.04.2015 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2016 у справі № 910/29646/15 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Златобанк» надав докази, які не дають підстав ствержувати, що у взаємовідносинах із ТОВ «Лотуре-Агро» не було дотримано розумної обачності при укладенні додаткової угоди № 2 від 12.06.2013 до кредитного договору № 113/1/13-KL від 19.04.2015 року. При укладенні додаткової угоди № 2 від 12.06.2013 року від імені ТОВ «Лотуре Агро» діяв ОСОБА_6, який на підтвердження своїх повноважень надав довіреність від 16.04.2013 року та протокол № 279 від 06.06.2013 року.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по справі № 910/29646/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Зеленін В.О. та призначено до розгляду на 14.09.2016 року.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 року у зв'язку із перебуванням судді Пономаренка Є. Ю., який не є головуючим суддею, у відпустці, справу № 910/29646/15 передано на повторний атоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ від 14.09.2016 року, справу № 910/29646/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Зеленін В.О., Руденко М. А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 року, апеляційну скаргу у справі 910/29646/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Зеленін В.О., Руденко М. А.

У судове засідання 14.09.2016 року представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представники сторін, присутні у судовому засіданні 14.09.2016 року, надали пояснення по суті спору, якими заперечували доводи апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 року відкладено розгляд справи до 05.10.2016 року.

У судове засідання 05.10.2016 року представник третьої особи не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.10.2016 року підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд їх задовольнити.

Представником позивача у судовому засіданні 05.10.2016 року надані додаткові заперечення на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 року розгляд справи відкладено до 26.10.2016 року.

У судове засідання 26.10.2016 року представник третьої особи не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судове засідання 26.10.2016 року не з'явився, однак через відділ документального забезпечення суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.10.2016 року заперечував проти задоволення клопотання позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2016 року розгляд справи відкладено до 08.11.2016 року.

У судове засідання 08.11.2016 року представник третьої особи не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представники сторін, присутні у судовому засіданні 08.11.2016 року підтримали свої правові позиції, надали додаткові пояснення по суті спору.

Крім того, представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів задовольнила клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року відкладено розгляд справи до 29.11.2016 року.

Представники сторін у судовому засіданні 29.11.2016 року підтримали свої правові позиції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено колегією суддів та не заперечується сторонами, 19.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» було укладено кредитний договір № 113/1/13-KL, відповідно до якого банк надав позивачу кредит з лімітом кредитування у розмірі 60 000 000, 00 грн. зі сплатою процентів у розмірі не більше 25% річних, строком на 12 місяців.

12.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору №113/1/13-KL від 19.04.2013 року, згідно пункту 1 якого сторонами було вирішено викласти пункту 1.3. кредитного договору від 19.04.2013 року у новій редакції, чим збільшити ліміт кредитування до розміру 65 000 000,00 гривень.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач зазначає, що додаткова угода № 2 з боку ТОВ «Лотуре-Агро» була укладена з перевищенням повноважень особою, що його підписала.

Так, колегією суддів встановлено, що додаткову угоду № 2 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» підписано ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності від 16.04.2013 р. та протоколу № 278 від 28.05.2013 р. загальних зборів учасників товариства.

Водночас апеляційним судом встановлено, що протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Лотуре-Агро» № 278 від 28.05.2013 року були прийняті рішення щодо передання в заставу банку майнових прав на майбутній врожай в якості забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Лотуре-Агро» за кредитним договором № 113/1/13-KL від 19.04.2013 року.

Отже, дане рішення не стосувалося укладення ТОВ «Лотуре-Агро» додаткової угоди до кредитного договору, якою би збільшувався ліміт кредитування.

При цьому, у судовому засіданні сторони зазначили, що вказаний протокол в тексті додаткової угоди зазначений помилково, замість протоколу № 279 від 06.06.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Статтею 154 Цивільного кодексу України визначено, що установчим документом акціонерного товариства є статут. Статут акціонерного товариства крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу; умови про категорії акцій, що випускаються товариством, та їхню номінальну вартість і кількість; права акціонерів; склад і компетенцію органів управління товариством та про порядок ухвалення ними рішень. У статуті акціонерного товариства мають також міститися інші відомості, передбачені законом.

В матеріалах справи наявна копія статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» (нова редакція), затвердженого загальними зборами учасників 05.09.2011 (далі - статут).

Згідно із п. 6.3. статуту у статутному капіталі Товариства частки учасників складають: частка учасника компанії "K.M. LOTURE AGRO HOLDING LIMITED" становить 285 000 000,00 грн., що відповідає 100% статутного капіталу Товариства.

Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 9.1. статуту, управління Товариством здійснюється загальними зборами учасників (вищий орган) та Дирекцією (виконавчий орган).

Відповідно до ст. 145 Цивільного кодексу України та ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення та відкликання виконавчого органу товариства.

Вищим органом Товариства є загальні збори учасників (п. 9.2. статуту).

Згідно ст. 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

До виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ "Лотуре-Агро" зокрема належить:

- визначення та зміна основних напрямків діяльності Товариства, затвердження його планів та звітів про їх виконання (включаючи затвердження бізнес плану та бюджету Товариства), а також змін до них (п. 9.4.1. статуту);

- попереднє погодження будь-яких правочинів, що передбачають збільшення боргу Товариства (включаючи, але не обмежуючись, шляхом укладення договорів позики або кредиту, лізингу, в тому числі фінансового лізингу) на суму, що перевищує дозволену затвердженим бюджетом товариства на поточний період на 5 (п'ять) відсотків і більше (п. 9.4.23.1. статуту).

Відповідно до ч. 5 ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного.

Позивач обгрунтовуючи свою позовну заяву зазначає, що у 2013 році ТОВ «Лотуре-Агро» у законний спосіб не було проведено Загальні збори учасників ТОВ «Лотуре-Агро» на яких прийнято рішення про попереднє погодження правочину про збільшення ліміту кредитування від ПАТ «Златобанк» до розміру 65 000 000,00 (шістдесяти п'ять мільйонів) гривень.

Відповідно до п. 9.11 Статуту ТОВ «Лотуре-Агро» генеральний директор ТОВ «Лотуре-Агро», з урахуванням обмежень, встановлених статутом Товариства та в межах повноважень, наданих йому Загальними зборами учасників та Дирекцією, видає довіреності.

У відповідності до п. 9.12. та п. 9.19 статуту дирекцію Товариства очолює генеральний директор, який здійснює оперативне керівництво Товариства та діє (укладає договори) від імені Товариства з урахуванням обмежень, встановлених статутом та в межах повноважень наданих йому загальними зборами учасників та дирекцією.

Як зазначалось вище статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» містить положення, які обмежують повноваження генерального директора товариства щодо укладення договорів, зокрема встановлено, що на укладення договорів певного виду, які передбачають збільшення боргу обов'язково необхідна згода загальних зборів учасників.

З вищевикладеного слідує, що згода загальних зборів учасників на підписання додаткового договору №2 до кредитного договору №113/1/13-KL від 19.04.2013 р. була обов'язковою.

Так, колегією суддів встановлено, що 06.06.2013 року були проведенні загальні збори учасників ТОВ «Лотуре-Агро», які оформені протоколом № 279.

Зі змісту протоколу № 279 вбачається, що загальні збори учасників ТОВ «Лотуре-Агро» прийняли рішення про наступне:

1. Звернутись з клопотанням до банку щодо необхідності збільшення ліміту кредитування до 65 000 000, 00 грн. в рамках діючого кредитного договору №113/1/13-KL від 19.04.2013 під діючу заставу майнових прав на майбутній врожай сільськогосподарський культур 2013 року.

2. Уповноважити ОСОБА_6 на підписання від імені Товариства додаткових угод до кредитного договору та договорів забезпечення, з визначенням решти істотних умов таких договорів на його власний розсуд.

При цьому, дані загальні збори учасників позивача 06.06.2013 було проведено за участі представників ОСОБА_6 та Олександра Мілай на підставі довіреності Компанії K.M. ЛОТУРЕ АГРО ХОЛДИНГ ЛІМІТЕД (K.M. LOTURE AGRO HOLDING LIMITED) від 14.11.2012.

Водночас, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 р. по справі № 910/938/16 за позовом К. М. Лотуре Агро Холдинг Лімітед до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро", яке набрало законної сили 04.04.2016 р., було визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Лотуре-Агро" від 06 червня 2013 року, оформлені протоколом № 279 від 06 червня 2013 року.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 р. по справі № 910/938/16 були, зокрема, встановлені наступні обставини. На момент прийняття рішень від 06 червня 2013 року, оформлені протоколом № 279 від 06 червня 2013 року. К.М. ЛОТУРЕ АГРО ХОЛДИНГ ЛІМІТЕД (К.М. LOTURE AGRO HOLDING LIMITED) не було повідомлено про скликання загальних зборів учасників ТОВ "Лотуре-Агро", а довіреність від 14.11.2012 не підтверджує повноваження ОСОБА_6 та Олександра Мілай на участь у загальних зборах учасників ТОВ "Лотуре-Агро" 06.06.2013 р., оскільки вказана довіреність була чинною до 14.05.2013, а протокол № 279 був оформлений 06.06.2013 р.

Відсутність уповноважених представників К.М. ЛОТУРЕ АГРО ХОЛДИНГ ЛІМІТЕД ( К.М. LOTURE AGRO HOLDING LIMITED ) на загальних зборах учасників ТОВ "Лотуре-Агро" 06.06.2013 р. має істотне значення, оскільки позивачу належить 100% голосів на загальних зборах учасників ТОВ "Лотуре-Агро", а тому відсутність повноважень у ОСОБА_6 та Олександра Мілай на представництво компанії на загальних зборах учасників ТОВ "Лотуре-Агро" 06.06.2013 позбавляє можливості враховувати голоси позивача при визначенні кворуму на загальних зборах та результатів голосування.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, цивільно-правовий договір, який є основною правовою формою договору, що опосередковує рух цивільного обороту. За своєю правовою природою будь-який цивільно-правовий договір є правочином.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Правочин - це дія особи, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів п. 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Пункт 3 даної статті передбачає, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 р. по справі № 910/938/16 за позовом К. М. Лотуре Агро Холдинг Лімітед до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро", яке набрало законної сили 04.04.2016 р., було визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Лотуре-Агро" від 06 червня 2013 року, оформлені протоколом № 279 від 06 червня 2013 року.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, цивільно-правовий договір, який є основною правовою формою договору, що опосередковує рух цивільного обороту. За своєю правовою природою будь-який цивільно-правовий договір є правочином.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Правочин - це дія особи, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у разі визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, яким визначені повноваження виконавчого органу, це рішення є недійсним з моменту його прийняття. Для вирішення в подальшому спору про визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства в той період, коли рішення загальних зборів учасників товариства було дійсне, зазначена обставина має правове значення. Вона підтверджує, що станом на час укладення оспорюваного договору повноваження щодо представництва юридичної особи у виконавчого органу були відсутні чи обмежені.

Разом із тим, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень. Для третьої особи, яка уклала договір із юридичною особою, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

З огляду на наведене, визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства саме по собі не може слугувати єдиною підставою для висновку про недійсність договору. Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 6-62цс16 від 27.04.2016 року.

Так, колегія суддів зазначає, що ознайомившись з статутними документами сторін правочину та протоколами загальних зборів учасників позивача, банк не був позбавлений можливості самостійно встановити повноваження осіб, що представляли сторони при укладанні спірного договору.

Крім того, колегією суддів встановлено, що в.о. Генерального директора ТОВ «Лотуре-Агро» ОСОБА_5 довіреністю від 16.04.2013 року, на підставі якої діяв ОСОБА_6 під час підписання додаткової угоди № 2 до кредитного договору, надав останньому повноваження представляти інтереси ТОВ «Лотуре-Агро» з питань пов'язаних з укладанням та підписанням кредитного договору з ПАТ «Златобанк» з лімітом кредитування у розмірі до 60 000 000, 00 грн. зі сплатою процентів у розмірі не більше 25% річних, строком на 12 місяців.

Отже, даною довіреністю ОСОБА_6 не надавалися повноваження на підписання додаткової угоди до кредитного договору, якою б збільшувався ліміт кредитування до 65 000 000, 00 грн.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач укладаючи додаткову угоду № 2 до кредитного договору повинен був перевірити повноваження представника ТОВ «Лотуре-Агро», а отже ПАТ «Златобанк» діяв необачно та на власний ризик.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 був не уповноваженим на укладання додаткової угоди № 2 від 12.06.2013 року до кредитного договору № 113/1/13-KL від 19.04.2013 року та діяв із перевищенням своїх повноважень.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин, вважається схваленим зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину. Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Так, колегія суддів зазначає, що сторони не надали суду належних та допустимих доказів подальшого схвалення позивачем додаткової угоди № 2 до кредитного договору.

Надані відповідачем додаткові угоди № 6-13 до кредитного договору не свідчать про схвалення позивачем укладеної додаткової угоди № 2, оскільки предметом даних угод було зменшення ліміту кредитування до 60 000 000, 00 грн., а отже останній не погоджувався на збільшений ліміт кредитування у розмірі 65 000 000, 00 грн.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання додаткового договору № 2 від 12.06.2013 до кредитного договору № 113/1/13-KL від 19.04.2013 недійсним, оскільки проявивши розумну обачність відповідач не міг не знати про обмеження в повноваженнях ОСОБА_6

Крім того, зазначення в тексті додаткової угоди № 2 протоколу № 278 від 28.05.2013 року замість протоколу № 279 від 06.06.2013 року, також свідчить про необачність відповідача, який не перевірив документи, які підтверджували повноваження ОСОБА_6 на підписання оспорюваної угоди.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2016 року у справі № 910/29646/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2016 року у справі № 910/29646/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/29646/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

В.О. Зеленін