ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р.Справа № 922/3769/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Саваж-Торг", м. Харків
про стягнення 6098,14 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №71 від 25.01.2016;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дакорт" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Саваж-Торг" заборгованості за поставлений товар в сумі 4257,91 грн., пені в сумі 924,42 грн. та відсотків за невиконання грошового зобов'язання в сумі 915,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов договору № СТ-66/67 від 01.08.2016 щодо своєчасної оплати вартості поставленого товару, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 4257,91 грн., а також позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню, передбачену п.5.2.1. договору та відсотки за користування грошовими коштами, передбачених п.5.2.2. договору у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день користування грошовими коштами.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07 листопада 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 22 листопада 2016 року о 10:30 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 07 грудня 2016 р. о 10:30 год.

Представник позивача 07 грудня 2016 р. надав клопотання (вх. №41856) про долучення до матеріалів справи додаткових документів, зазначених у додатку, які судом долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 07.12.2016 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов, з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, витребуваних судом документів не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дакорт" (надалі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Саваж-Торг" (надалі - Покупець) було укладено Договір №СТ-66/67 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцеві товар, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар, сплатити його вартість і своєчасно повертати тару відповідно до умов даного Договору.

Згідно з п.2.2. Договору вид, асортимент, ціна та загальна вартість товару визначаються в накладних, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Датою передачі товару є дата підписання товарної накладної представником Покупця. Товар вважається переданим Продавцем та прийнятим Покупцем в момент підписання товарної накладної: по кількості - згідно кількості та/або ваги, зазначеної в товарних накладних; по якості - згідно сертифікатам якості, ДСТУ та стандартам (п.3.6., п.3.7. Договору).

Відповідно до п.4.1. Договору оплата за придбаний товар, який передається за цим Договором, здійснюється Покупцем в національній валюті України шляхом оплати готівкою через касу Продавця (з оформленням прибутково-касових документів), або перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок Продавця, зазначеному в розділі 9 Договору протягом 14 днів з дня отримання товару Покупцем.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання, сторонами і діє протягом одного року від дати підписання, зазначеної в даному Договорі (п.7.1. Договору).

У разі якщо жодна зі сторін не заявить про припинення Договору до спливу строку його дії, строк дії Договору продовжується автоматично до кінця поточного календарного року (п.7.2. Договора).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 31 грудня 2015 року у відповідача існувала заборгованість в сумі 27782,30 грн. по сплаті товару отриманого за вищезазначеним Договором, що підтверджується актом звірки між сторонами за період грудень 2015 р., товарно - транспортною накладною №ДХВ-109956 від 15.12.2015, товарно - транспортною накладною №ДХВ-110538 від 16.12.2015, товарно - транспортною накладною №ДХВ-112766 від 22.12.2015, товарно - транспортною накладною №ДХВ-112768 від 22.12.2015, товарно - транспортною накладною №ДХВ-113062 від 22.12.2015, товарно - транспортною накладною №ДХВ-115619 від 29.12.2015, товарно - транспортною накладною №ДХВ-115354 від 29.12.2015 та видатковою накладною постачальнику (повернення)№СТ-0001023 від 29.12.2015, а також не спростовано відповідачем.

На виконання умов Договору позивачем також було здійснено поставку відповідачу товару на загальну суму 18805,60 грн., а саме за товарно - транспортною накладною №ДХВ-116183 від 05.01.2016 на суму 5549,40 грн., товарно - транспортною накладною №ДХВ-117529 від 12.01.2016 на суму 2988,32 грн., товарно - транспортною накладною №ДХВ-119420 від 19.01.2016 на суму 3011,10 грн., товарно - транспортною накладною №ДХВ-119481 від 19.01.2016 на суму 5529 грн., товарно - транспортною накладною №ДХВ-133430 від 20.02.2016 на суму 1147,10 грн. та товарно - транспортною накладною №ДХВ-138563 від 01.03.2016 на суму 659,25 грн.

Відповідачем було частково оплачено товар на загальну суму 42329,99 грн., що підтверджується банківськими виписками, доданими до матеріалів справи (арк.68-93).

Так, відповідач оплатив товар 06.01.2016 в сумі 7447,88 грн., 11.01.2016 - 2000 грн., 12.01.2016 - 7140,41 грн., 14.01.2016 - 2413 грн., 27.01.2016 - 2498,20 грн., 03.02.2016 - 2292,78 грн., 08.02.2016 - 2537,72 грн., 15.02.2016 - 5000 грн., 18.02.2016 - 3000 грн., 19.02.2016 - 2000 грн., 03.03.2016 - 4000 грн., 21.03.2016 - 1000 грн. та 25.03.2016 - 1000 грн.

Отже, заборгованість відповідача по сплаті товару поставленого за Договором становить 4257,91 грн.

03.10.2016 позивач надіслав на адресу відповідача претензію за вих. №99 з вимогою про погашення суми існуючої заборгованості, проте дана претензія залишена відповідачем без задоволення, сума боргу так і не була погашена.

За таких обставин, відповідач порушив умови договору щодо строків розрахунків за одержаний товар та не здійснив його оплату в повному обсязі та в обумовлені строки.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати товару та діючого законодавства, тому визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № СТ-66/67 від 01.08.2015 у розмірі 4257,91 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 924,42 грн. - пені, суд виходить з наступного.

За змістом ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) за яким передбачено правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п.5.2.1. Договору у разі несвоєчасної оплати за отриманий товар, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від його вартості за кожен день прострочення платежу.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

У п. 1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14, господарським судам роз`яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Крім того, у п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, суд здійснивши перерахунок пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов'язання, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 924,42 грн. підлягають задоволенню повністю.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за невиконання грошового зобов'язання у розмірі 915,90 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.5.2.2. Договору у разі затримки платежів за прийнятий Товар понад 10 календарних днів, Покупець додатково до суми боргу виплачує Продавцю відсоток за невиконаними грошовими зобов'язаннями в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день користування коштами Продавця.

Суд зазначає, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника таких, що ґрунтуються на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга ст.549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст.549 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору №СТ-66/67 від 01.08.2015, а саме пунктом 5.2.1. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

При цьому, як вже зазначалось вище, згідно з п.5.2.2. Договору сторонами передбачена сплата відсотків за невиконаними грошовими зобов'язаннями, які також нараховуються від суми боргу за кожен день користування коштами Продавця.

Отже, нарахування відсотків згідно з п.5.2.2. Договору за своєю правовою природою є цивільно-правовою відповідальністю у вигляді пені, а тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків за невиконання грошового зобов'язання у розмірі 915,90 грн. не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1171,04 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 61, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193, ст. 217, 230, ст. 343 Господарського кодексу України; ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в сумі 5182,33 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Саваж-Торг" (61052, м. Харків, вул. Чоботарська, 80-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт" (49000, м. Дніпро, вул. Комсомольська, 74-А, офіс 2, ) основну суму боргу в розмірі 4257,91 грн., пеню в розмірі 924,42 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1171,04 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову в сумі 915,90 грн. відмовити.

Повне рішення складено 12.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_2