РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016Справа №910/21207/16
За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністврство освіти і науки України

про стягнення 66 528, 64грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача ОСОБА_4 - по дов. №02-01-2016 від 18.01.2016

Від відповідача Шевчук В.І. - по дов. №44 від 20.08.2016р.

Від третьої особи не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного про стягнення 66 528,64 грн., з яких: 24 000,00 грн. - основний борг; 24801,50 грн. - пеня; 2102,79 грн. - 3% річних та 15 624,35 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору про надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом №б/н від 01.10.2013 позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги, проте відповідач в порушення умов договору зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 порушено провадження у справі №910/21207/16, розгляд справи призначено на 12.12.2016.

30.11.2016 відповідач через відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, в сумі 24 000,00 грн.

Позивач судовому засіданні 16.11.2015 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У свою чергу представник відповідача в засіданні господарського суду позовні вимоги визнав в частині суми основного боргу, щодо решти позовних вимог - заперечив.

Представник т третьої особи в судове засідання не з»явився. Заяв, клопотань від представника третьої особи на адресу суду не надходило.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.12.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.10.2013 між Республіканським вищим училищем фізичної культури Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, правонаступником якого є Олімпійський коледж імені Івана Піддубного (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) укладено Договір про надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом №б/н, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати замовнику "Послуги з перевезення пасажирів (учнів РВУ ФК» на маршруті: м. Київ - м. Бровари («Термінал») - м. Київ, а замовник зобов'язується прийняти та здійснити оплату наданих послуг (п. 1.1. договору).

За умовами п. 1.2. договору найменування, кількість, ціна, вартість послуг визначаються специфікацією (калькуляцією) послуг, що є додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, сума цього договору становить 24 000,00 грн., без ПДВ.

Обов'язковою умовою для оплати наданих послуг є наявність у виконавця оформлених у встановленому чинним законодавством України розрахунку вартості послуг, акту прийому-передачі наданих послуг та інших документів передбачених цим договором або чинним законодавством України (п. 4.3. договору).

Пунктами 4.4., 4.4.1. договору сторони погодили, що оплата за послуги здійснюється впродовж 15 календарних днів з дати підписання актів про надання послуг та за умови, що виконавець виконав умови п. 4.3. договору. А у випадку якщо виконавець не виконав умови п. 4.3. договору оплата за надані послуги здійснюється впродовж 15 календарних днів з дати надання замовнику всіх належним чином оформлених документів згідно з п. 4.3.

Згідно з п. 5.4. договору послуги вважаються наданими виконавцем з моменту підписання замовником акту про надання послуг.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2013 року, а в частині розрахунків до повного виконання зобов'язань за договором (п.п. 10.1., 10.2. договору).

На виконання умов даного договору, позивач надав відповідачу визначені договором послуги на загальну суму 24 000,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 29.11.2013р., який підписаний уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені печатками.

В той час, як відповідач у порушення умов договору не виконав свої зобов'язання в частині оплати наданих послуг, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 24 000,00 грн.

При цьому Олімпійський коледж імені Івана Піддубного у відзиві на позовну та в засіданні господарського суду вказану суму заборгованості визнав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а за умовами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В той час як, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, враховуючи, що факт надання позивачем визначених умовами договору послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи і не оспорюється відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 24 000,00 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також передбачено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.4. договору сторони погодили, що за порушення умов договору замовником, останній сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості наданих послуг.

Оскільки замовник (відповідач) допустив прострочення розрахунків з позивачем за надані послуги, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 нараховано за період з 15.12.2013 по 14.11.2016 та заявлено до стягнення пеня в розмірі 24 801,50 грн.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо сплати грошових коштів в сумі 24 000 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого у Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути в позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору про закупівлю товарів за державні кошти №б/н від 01.10.2013 р. р. або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за Договором у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості в відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 24 000 грн. за вказаним Договором підлягає задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами ст. ст. 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За договором сторін можливості визначення іншого періоду нарахування пені, ніж зазначений у ч. 6 ст. 232 ГК України, не передбачено. Отже, пеня повинна нараховуватись з урахуванням приписів даної норми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в сумі 1796,38 грн., оскільки позивачем не дотримано вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
2400015.12.2013 - 14.04.20141216.5000 %0.036 %*1034.30
2400015.04.2014 - 14.06.2014619.5000 %0.052 %*762.08
Окрім того, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2102,79 грн. за період - 3 15.12.2013 по 14.11.2016 та інфляційні втрати у розмірі 15 624,35 грн. за період з 15 грудня 2013 року по 14 листопада 2016р.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

За результатом перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд зазначає, що він є обґрунтованим, вірним та відповідає фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Як вбачається з договору на надання правової допомоги від 18.01.2016р..який укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_4., останній надає послуги з правової допомоги. Відповідно до свідоцтва про право зайняття адвокатської діяльності НОМЕР_2, виданого рішенням Київської міської кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури ОСОБА_4 є адвокатом. На ведення даної справи адвокатом наданий суду ордер серії КВ №073990 від 25.10.2016р.

Відповідно до платіжного доручення №69 від 26.102106р. позивачем було перераховано адвокату ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 5 000 грн.

З урахуванням викладеного з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового бору та витрати на послуги адвоката, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного (02156, м. Київ, вулиця Матеюка, будинок 4; ідентифікаційний код 02125315) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07400, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 24 000 грн. 00 коп. основного боргу, 1796 грн. 38 коп. пені, 2 102 грн. 79 коп. 3% річних, 15 624 грн. 35 коп. інфляційних втрат, 3271 грн. витрати на послуги адвоката та 4 219 грн. 59 коп. судового збору.

В решті позову - відмовити.

Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2016 р.

.

Суддя Трофименко Т. Ю.