ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. Справа № 914/1224/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Райдо-Транс-Логістік (надалі ТзОВ Райдо-Транс-Логістік) за №225/2810 від 28.10.2016р. (вх.№ 01-05/5239/16 від 08.11.2016р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016р.

у справі № 914/1224/16

за позовом: ТзОВ Райдо-Транс-Логістік

до відповідача-1: Державного підприємства Стрийський вагоноремонтний завод (надалі ДП Стрийський вагоноремонтний завод)

до відповідача-2: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Стрийський вагоноремонтний завод Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (надалі ПАТ Українська залізниця в особі філії Стрийський вагоноремонтний завод ПАТ Українська залізниця)

про: визнання договору недійсним,

за участю:

від позивача: не зявився;

від відповідача-1: ОСОБА_2 представник (довіреність № ЮВ-4-Н від 14.01.2016р.);

від відповідача-2: ОСОБА_2 представник (довіреність № ЮВ-1-Н від 18.04.2016р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 19.09.2016р. у справі №914/1224/16 (головуючий-суддя Артимович В.М., судді: Цікало А.І., Чорній Л.З.) повністю відмовлено у задоволенні позову.

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірний договор відповідає змісту договору про надання послуг перевезення, на підставі якого у його сторін виникли права та обов'язки, про що свідчить подальше підписання актів виконаних робіт. Надання виконавцем за спірним договором послуг спростовує твердження позивача про удаваність даного правочину.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права. Стверджує, що спірний договір за своєю правовою природою належить до договорів найму. Вказує, що договір від 03.06.2015р. укладено з метою приховування іншого правочину, а саме договору найму (оренди) вагонів та ухилення від виконання вимог ЗаконуУкраїни «Про оренду державного та комунального майна». На думку скаржника, суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі Міністерства інфраструктури України, прийняв рішення про права і обовязки особи, що не була залучена до участі в справі. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016р. у справі №914/1224/16, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги та визнати недійсним договір про надання послуг з організації перевезень вантажів № СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю від 03.06.2015р., укладений між ДП Стрийський вагоноремонтний завод та ТзОВ Райдо-Транс-Логістік.

Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу стверджує, що позивач не довів виникнення між сторонами спірного договору правовідносин оренди. Покликається на те, що жодне майно не було передане іншій стороні на виконання даного договору, плата за передачу майна не здійснювалась. Спірний договір є договором про надання послуг та виконавцем ці послуги надано. Просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника, надіслав на електронну адресу суду клопотання за № 105/0912 від 09.12.2016р. (вх. № 01-04/8867/16 від 12.12.2016р.) про відкладення розгляду справи у звязку із перебуванням представника у відрядженні.

Представник відповідачів заперечив щодо відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, порадившись, вирішила клопотання відхилити з огляду на те, що таке є необгрунтованим. Як вбачається із вищезазначеного клопотання, позивачу було відомо про те, що розгляд апеляційної скарги відкладено на 12.12.2016р. і він міг забезпечити явку в судове засідання іншого представника, оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Крім того, ухвалою суду від 28.11.2016р. явка уповноважених представників обовязковою не визнавалася.

Згідно п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в силу положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України дану справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідачів просив залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016р. у справі №914/1224/16, а апеляційну скаргу ТзОВ Райдо-Транс-Логістік без задоволення.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідачів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016р. у справі №914/1224/16.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2015р. між ДП Стрийський вагоноремонтний завод (виконавець) та ТзОВ Райдо-Транс-Логістік (замовник) укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів за № СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю, відповідно до якого виконавець від свого імені та за рахунок замовника надає послуги з організації перевезень вантажів шляхом надання вагонів-зерновозів робочого парку (надалі вагонів), балансоутримувачем яких є виконавець (а.с.22-32).

Кількість вагонів для здійснення послуги, їх номери, модель, дата та станція початку здійснення перевезення, дата та станція повернення вагону після здійснення перевезення відображаються в актах подачі/повернення вагонів (п. 1.2 договору).

Розділом 2 договору передбачено права та обовязки сторін. Так, виконавець зобовязаний при необхідності, за рахунок замовника, направляти на станції відправлення, на станції переадресування вантажів, на прикордонні станції відповідні повідомлення для забезпечення подачі вагонів під завантаження відправнику, який вказаний в заявці замовника, для безперешкодного перевезення вантажів. Виконавець має право за погодженням із замовником обирати або змінювати маршрут перевезення, обирати або змінювати порядок перевезення вантажу. Виконавець проводить відстеження за проходженням завантажених вагонів, наданих замовнику. В разі здійснення експортно/імпортних перевезень виконавець має право залучати експедиторів, які мають коди платника, вантажовідправника та вантажоодержувача на залізницях країн СНД та Балтії, для проведення розрахунків з перевезення з даними залізницями (п.п. 2.1.5 2.1.7, 2.1.10 договору).

Згідно п.п. 2.2.4, 2.2.5 договору замовник зобовязаний здійснювати передоплату та забезпечувати своєчасне надходження на рахунок виконавця коштів. При перевезеннях вантажів за межі України, замовник зобовязується за свої кошти повернути в України порожні вагони після розвантаження або завантажити ці вагони у зворотньому напрямку.

Відповідно до п.п. 3.1-3.7 договору розмір ставки за кожен вагон за кожну добу періоду надання послуг визначається протоколом узгодження договірної ціни, який є невідємною частиною цього договору (додаток 1). Розрахунки згідно цього договору здійснюються замовником в безготівковій формі, в національній валюті України гривні. Замовник проводить 100% попередню оплату вартості послуг виконавця за поточний період (календарний місяць) протягом пяти календарних діб з моменту отримання рахунку виконавця, згідно з бланк-заявки (додаток № 4). Замовник зобовязаний отримати рахунок на оплату послуг в перший робочий день поточного місяця у виконавця. Оплата за надані виконавцем послуги здійснюється замовником по предявленому рахунку згідно з актами подачі повернення вагонів (додаток № 2) та актів наданих послуг (додаток № 3). Період надання послуг починається з дати відправлення вагонів на станцію призначення вказану в заявці замовника, що відображається в акті подачі/повернення вагонів (додаток № 2). Доставка вагонів до станції навантаження, вказаній в заявці замовника здійснюється за рахунок замовника. Період надання послуг закінчується датою підписання акту повернення вагонів на ст. Стрий ДТГО Львівської залізниці, або іншу станцію в межах України, узгоджену між замовником та виконавцем (додаток 2). Доставка вагонів до ст. Стрий ДТГО Львівської залізниці, або іншої станції в межах України, узгодженої між замовником та виконавцем здійснюється за рахунок замовника. Щоквартально сторони проводять звірку розрахунків, яка оформляється актом звірки. У разі, якщо одна із сторін не підписала акт звірки у термін до 10 календарних днів без письмового обгрунтування, він вважається узгодженим обома сторонами. Щомісячна вартість послуг визначається з розміру ставки за кожен вагон за кожну добу періоду надання послуг (додаток 3), згідно з протоколом узгодження договірної ціни (додаток 1) та нараховується на підставі актів подачі/повернення вагонів.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх обовязків по цьому договору відповідно до діючого законодавства.

У відповідності до розділу 10 договір набирає чинності з дати підписання обома сторонами та діє один рік, в частині проведення розрахунків за надані послуги до повного здійснення розрахунків. Якщо протягом 30-ти календарних днів, що залишились до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не виявить бажання розірвати договір або змінити його умови, договір вважається автоматично пролонгованим на той же термін та на тих самих умовах.

Як видно зі змісту наявної у справі копії, між ПАТ Укрзалізниця (Виконавець) в особі в.о. начальника філії «Стрийський вагоноремонтний завод» ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3 та ТзОВ «Райдо-Транс-Логістік» (Замовник) укладено додаткову угоду до спірного договору за №1 від 07.12.2015р., відповідно до умов якої ПАТ «Українська залізниця» в особі Філії «Стрийський вагоноремонтний завод» ПАТ «Українська залізниця є Виконавцем по договору про надання послуг з організації перевезень вантажів № СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю від 03.06.2015р. у звязку з тим, що вона є правонаступником Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод», а також на виконання пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 «Питання Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.33-34).

Договір про надання послуг з організації перевезень вантажів за № СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю від 03.06.2015р. та додаткова угода № 1 до нього підписані і скріплені печатками його сторін.

Наявною в матеріалах справи копією акту звірки взаємних розрахунків, підписаного і скріпленого печатками позивача та відповідача-1, підтверджується надання виконавцем послуг з організації перевезень за договором № СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю від 03.06.2015р. та те, що станом на 01.01.2016р. заборгованість позивача перед відповідачем-1 складає 3 228 253,23 грн. (а.с.62).

Підставою звернення ТзОВ Райдо-Транс-Логістік до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало те, що, на його думку, договір про надання послуг з організації перевезень вантажів за № СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю від 03.06.2015р. є удаваним, укладеним з метою приховати інший правочин договір найму (оренди) вагонів та ухилитись від виконання вимог Закону України «Про оренду державного і комунального майна» (конкурс щодо укладення договору оренди державного майна не проводився).

При винесенні даної постанови колегія суддів враховує таке.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

В частині 7 статті 179 Господарського кодексу України зазначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 627 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Предметом спору в даній справі є вимога ТзОВ Райдо-Транс-Логістік про визнання недійсним договору про надання послуг з організації перевезень вантажів за №СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю від 03.06.2015р., укладеного між ДП Стрийський вагоноремонтний завод та ТзОВ Райдо-Транс-Логістік, відповідно до якого виконавець від свого імені та за рахунок замовника надає послуги з організації перевезень вантажів шляхом надання вагонів-зерновозів робочого парку, балансоутримувачем яких він є.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Підставою визнання недійсним договору про надання послуг з організації перевезень вантажів за № СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю від 03.06.2015р. позивач вважає те, що даний договір укладено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, оскільки за своєю правовою природою вказаний договір є договором найму та, в порушення Закону України «Про оренду державного і комунального майна», при його укладенні не дотримано порядку укладення договорів оренди державного майна, що вказує на удаваність спірного договору.

Колегія суддів вважає безпідставними вказані твердження апелянта, враховуючи таке.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1 ст. 760 Цивільного кодексу України).

Проаналізувавши зміст договору про надання послуг з організації перевезень вантажів за № СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю від 03.06.2015р. та додатків до нього, зокрема додаток 3 акт виконаних робіт (послуг), колегія суддів вважає, що в даному випадку між сторонами виникли правовідносини з надання послуг, повязаних з перевезенням, оскільки предметом спірного договору є транспортні послуги щодо доставки вантажу до пункту призначення.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в розумінні статтей 32, 34 Господарського процесуального кодексу України про фактичну передачу майна на виконання договору від 03.06.2015р. та здійснення плати за передачу майна.

Натомість, вищеописаною копією акту звірки розрахунків між сторонами підтверджується факт надання відповідачу саме послуг з організації перевезень згідно договору № СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю від 03.06.2015р.

Підписання та скріплення печаткою позивача договору про надання послуг з організації перевезень вантажів за № СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю від 03.06.2015р. свідчить про те, що Товариство погодилось зі змістом договору та наслідками його укладення.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З огляду на те, що договір про надання послуг з організації перевезень вантажів за № СВРЗ-05-(П-175/03)-15-62/Ю від 03.06.2015р., як встановлено в ході розгляду справи, є договором про надання послуг, та виконавцем ці послуги фактично надавались, місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив покликання позивача на удаваність спірного правочину і правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийняв оспорюване рішення про права і обовязки особи, що не була залучена до участі в справі Міністерства інфраструктури України, яке є засновником (учасником) ДП «Стрийський вагоноремонтний завод», колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

За приписами ч.2 ст.27 ГПК України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Матеріали даної справи не містять будь-яких доказів про те, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обовязки Міністерства інфраструктури України, а спір між сторонами у даній справі є немайновим.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Львівської області від 19.09.2016р. у справі №914/1224/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

ОСОБА_1