ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2016 р. Справа № 922/2704/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О. В.;

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю від 18.04.2016р),

відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю від 13.01.2016),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фермерського господарства АURUM (вх.№2780Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2016 у справі № 922/2704/16

за позовом Фермерського господарства АURUM, с. Олександрівка,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім НАФТА-ОПТ, с.Шубіне,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача про стягнення надмірно сплачених коштів у розмірі 23664,30 грн за укладеним між ними договором поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.10.2016 у справі №922/2704/16 (суддя Светлічний Ю.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2016 у справі №922/2704/16; стягнути з відповідача на користь позивача суму надмірно сплачених коштів у розмірі 23664,30 грн та витрати, повязані зі сплатою судового збору.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції у порушення ст.4-3, 43 Господарського процесуального кодексу України не надав оцінки та не дослідив доказів у справі: акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2014 по 10.12.2014, вимогу про повернення коштів, платіжні квитанції тощо. Також, апелянт вважає, що господарський суд безпідставно не застосував статті 525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.10.2016 прийнято апеляційну скаргу до провадження, її розгляд призначено на 29.11.2016 о 10:00 год. у складі колегії суддів: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

25.11.2016 від відповідача надійшов відзив (вх.№11855) на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 29.11.2016 оголошено перерву до 08.12.2016 до 09:30 год.

05.12.2016 від відповідача до суду надійшли доповнення (вх.№12286) до відзиву на апеляційну скаргу, в яких просить суд у задоволенні апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2016 у справі №922/2704/16 відмовити повністю.

06.12.2016 від позивача до суду електронною поштою надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Представник апелянта у судовому засіданні 08.12.2016 вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, у межах вимог, передбачених ст.101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на договір поставки від 19.09.2014 №19-09-14-01, укладений між Фермерським господарством АURUM та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім НАФТА-ОПТ, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «НАФТА-ОПТ» зобовязався передати у власність Фермерського господарства АURUM паливно-мастильні матеріали партіями, а останній зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити цей товар.

Позивач вказує, що 02.10.2014 він замовив у відповідача товар, а саме: паливо дизельне Євро, сорт С, вид ІІІ, у кількості 22155 літрів. Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною №255 від 03.10.2014 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №154 від 03.10.2014, але відповідач у рахунку №251, за яким проводилася оплата, вказав більшу кількість літрів палива, ніж поставив. Згодом відповідач надав позивачу рахунок №371 з правильними даними на суму 348276,60 грн, однак позивач уже сплатив за рахунком №251 суму 369725,40 грн, що на 23664,30 грн більше. Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 02.08.2016 про повернення надміру сплачених коштів (а.с.19-а.с.22); дана вимога проігнорована позивачем, кошти не повернуті.

З огляду на зазначене, позивач, посилаючись на статті 525, 526, частину 1 ст.670 Цивільного кодексу України, просить стягнути суму надміру сплачених коштів у розмірі 23664,30 грн.

До позову надано копію зазначеного договору поставки від 19.09.2014 №19-09-14-01 (а.с.42-а.с.44). Також, позивачем надано: копії рахунків від 02.10.2014 № 251, № 371; оригінали платіжних доручень №№ 226, 233, 238, 454, копії видаткової накладної від 03.10.2014 №255; копії товарно-транспортних накладних від 03.10.2014; акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.07.2014 по 10.12.2014 (а.с.18), вимоги до відповідача від 14.04.2015 та від 02.08.2016 (а.с.19-22, 51-54).

Як свідчать матеріали даної справи, 08.09.2016 відповідач звернувся до господарського суду Харківської області з клопотанням про припинення провадження у даній справі згідно з частиною 2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, в якому зазначав, що у справі №922/3690/15 господарський суд Харківської області вже вирішив спір між тими ж сторонами про той же предмет спору і з тих же підстав (а.с.31).

Відповідно до частини 2 ст.80 Господарського процесуального кодексу, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, у справі №922/3690/15 підставою для звернення до суду ФГ "AURUM" з позовом є стягнення з ТОВ "ТД «НАФТА-ОПТ» безпідставно отриманих коштів у розмірі 23664,30 грн згідно з частиною 1 ст.1212 Цивільного кодексу України та відсотків за користування чужими коштами у розмірі 1996,55 грн за договором поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 на підставі ст.536, частини 1 ст.1048, частини 2 ст.1214 Цивільного кодексу України.

Предметом спору у даній справі є стягнення грошових коштів у розмірі 23664,30 грн на підставі ст. 525, 526, частини 1 ст.670 Цивільного кодексу України, тобто отримання від відповідача за договором товару у меншій кількості, ніж це встановлено умовами договору поставки.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у даній справі, оскільки припинення провадження у справі можливе лише у разі наявності рішення суду між тими ж сторонами, про той же предмет спору та з тих же підстав, а у даному випадку змінилися підстави позову.

Як свідчать матеріали справи, господарським судом Харківської області розглядалась справа №922/3690/15 за позовом Фермерського господарства "AURUM" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт" про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 23664,30 грн, відсотків за користування чужими коштами у розмірі 1996,55 грн за договором поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 року; та за зустрічною позовною заявою ТОВ "Торговий дім "НАФТА-ОПТ" про визнання укладеним договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 року та стягнення з Фермерського господарства "AURUM" штрафу у сумі 58036,13 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.08.2015 у справі №922/3690/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.10.2015, у задоволенні первісного позову відмовлено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Рішення господарського суду Харківської області у справі №922/3690/15 набрало законної сили 01.10.2015, на цей час є чинним.

Колегія суддів зазначає, що у рішенні господарського суду у справі №922/3690/15 був здійснений правовий аналіз правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем на підставі договору поставки від 19.09.2014 №19-09/14-04 та наданих до позову і у цій справі № 922/2704/16 рахунків від 02.10.2014 №251, № 371; платіжних доручень №№ 226, 233, 238, 454; видаткової накладної від 03.10.2014 №255; товарно-транспортних накладних від 03.10.2014 (далі - спірних документів). Зокрема, судом встановлено, що договір поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 не є таким, що укладений у письмовій формі; між сторонами фактично виникли цивільно-правові відносини, зокрема, двосторонні зобов'язання щодо поставки відповідачем певного товару, прийняття зазначеного товару позивачем та оплати його вартості, тобто між сторонами по справі фактично укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Окрім того, господарський суд висловив свою правову позицію щодо того, що заявлені позивачем до стягнення кошти у розмірі 23664,30 грн, що були сплачені на підставі рахунку №251 від 02.10.2014, за своєю природою є попередньою оплатою за товар у кількості (обємі 1515 л), який на момент предявлення позову не поставлено відповідачем; з посиланням на приписи ст.693, 530 Цивільного кодексу України суд дійшов висновку, оскільки строк виконання зобовязання, що виникло між сторонами на підставі спірних документів, не встановлений, позивач (ФГ АURUM) не набув права вимоги повернення суми попередньої оплати та нараховування процентів за користування коштами.

Відповідно до частини 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів на підставі ст. 35 Господарського процесуального кодексу України приймає до уваги зазначені обставини щодо спірних правовідносин у судових рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій у справі №922/3690/15.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України зазначає, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 ст.670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

У зазначеній нормі закріплено наслідки передання товару в меншій кількості, ніж це обумовлено договором, при цьому, законодавець надав покупцеві право вибору одного з таких способів: або вимагати передання кількості товару, якої не вистачає; або відмовитися від переданого товару та його оплати; або якщо товар вже оплачений, вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Матеріали справи не містять належних доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про передання товару або з вимогою про відмову від переданого товару. У наданих до справи вимогах від 14.04.2015 та від 05.08.2016 позивач вимагав перерахування надмірно сплачених коштів у зазначеній сумі, натомість безпідставно не врахував наявність за спірними правовідносинами чинного судового рішення у справі №922/3690/15 про відмову йому у стягненні коштів у сумі 23664,30 грн, а цим судовим рішенням обґрунтовано взагалі відсутність права у позивача вимагати зазначену суму коштів товару у спірних правовідносинах між позивачем та відповідачем, оскільки правова природа цих коштів визнана судом як попередня оплата у зобовязанні щодо поставки за товар (у кількості 1515 л), який не був поставлений на момент прийняття судом рішення.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтвердила, що товар не поставлений і на цей час, що Фермерське господарство АURUM не зверталось до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім НАФТА-ОПТ з вимогами про передання товару або відмову від поставки в цілому.

Колегія суддів зазначає, оскільки позивачем не реалізовано передбачене частиною 1 ст.670 Цивільного кодексу України право щодо відмови від передачі товару на спірну суму або вимоги передання товару на сплачену суму, тому дана вимога від 02.08.2016 не доводить порушене право позивача.

Доводи апелянта про необхідність у цій справі надання оцінки платіжним квитанціям, якими підтверджується сума сплати коштів у повному обсязі, колегія суддів вважає помилковими, оскільки усі спірні документи, що підтверджують поставку та оплату, які додані в обґрунтування даного позову, зокрема: договір від 19.09.2014 № 19-09/14-04, рахунки від 02.10.2014 № 251, № 371; платіжні доручення №226 від 29.10.2014, №233 від 05.11.2014, №238 від 10.11.2014, №454 від 27.11.2014; видаткова накладна від 03.10.2014 №255; товарно-транспортні накладні від 03.10.2014; були предметом дослідження в іншій справі №922/3690/15, тому відсутні правові підстави для надання нової оцінки правовідносин між позивачем та відповідачем за спірною поставкою.

Стосовно доводів апелянта про не надання господарським судом правової оцінки та не дослідження акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2014 по 10.12.2014 такі доводи є необґрунтованими, виходячи з того, що акт звіряння взаєморозрахунків не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України та не може підтверджувати факт здійснення господарської операції.

Відповідно до чинного законодавства акт звірки це документ, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобовязань сторін підтверджується первинними документами договором, розрахунками тощо. Відповідно акт звірки не може використовуватись як письмова форма визнання боргу.

До того ж, акт звіряння розрахунків за період з 01.07.2014 по 10.12.2014 підписаний в односторонньому порядку, а тому не є належним доказом в підтвердження заборгованості за відповідачем.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, господарським судом першої інстанції у повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає. Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства АURUM залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2016 у справі №922/2704/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 13.12.2016 року.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя О.О.Крестьянінов

Суддя О.В.Шевель