ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа № 907/534/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю:

представника позивача - Черниченка А.А. (довіреність № б/н від 23.08.2016),

Чернобука Я.Л. (довіреність № б/н від 23.08.2016)

представника відповідача-1 - не з'явився

представника відповідача-2 - не з'явився

представника відповідача-3 - не з'явився

представника відповідача-4 - не з'явився

представника відповідача-5 - не з'явився

представника відповідача-6 - не з'явився

представника третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Руськокомарівської сільської ради, с. Руські Комарівці, Ужгородського району, Закарпатської області (вх. №2944 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2016 у справі № 907/534/16

за позовом Руськокомарівської сільської ради, с.Руські Комарівці, Ужгородського району, Закарпатської області

до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Ужгородського відділення Львівської філії ПАТ "Банк "Київська Русь", м. Ужгород,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Група "Базус", м. Харків

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандінвестгруп", м. Харків

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Київська Русь", м. Харків

5) Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад", м. Харків

6) Товариства з обмеженою відповідальністю "Далія", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, с. Білогородка, Києвсько-Святошинського району, Київської області

про стягнення 392643,70 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Руськокомарівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Група "Базус", м. Харків, Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандінвестгруп", м. Харків, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Київська Русь", м. Харків, Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад", м. Харків, та Товариства з обмеженою відповідальністю "Далія", м. Харків, як власників істотної участі ПАТ "Банк "Київська Русь", грошової суми в розмірі 392643,70 грн. за порушення Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" зобов'язань за Договором банківського рахунку № 10237/14 від 22.04.2014. Також позивач просив суд стягнути солідарно з 2-го, 3-го, 4-го, 5-го та 6-го відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 5889,66 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.10.2016 по справі №907/534/16 (суддя Кухар Н.М.) у позові відмовлено повністю.

Позивач із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вважає прийняте у справі рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено із порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просить рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2016 по справі №907/534/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути солідарно з відповідача-2, відповідача-3, відповідача-4, відповідача-5, відповідача-6 на користь позивача суму 392643,70 грн. за порушення Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" зобов'язань за Договором банківського рахунку № 10237/14 від 22.04.2014, а також суму 6478,63 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 07.11.2016 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 06 грудня 2016 р. об 11:00 год.

29.11.2016 на адресу суду апеляційної інстанції від уповноваженого представника Руськокомарівської сільської ради - Чернобук Я.Л. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому позивач просить: забезпечити проведення судового засідання у справі №907/534/16, що призначена до розгляду на 06.12.2016 об 11:00 у режимі відеоконференції, а забезпечення проведення даного судового засідання доручити Господарському суду Закарпатської області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а).

Ухвалою суду від 30.11.2016 вищезазначене клопотання позивача задоволено, призначено судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції, забезпечення проведення відеоконференції під час судового засідання у справі №907/534/16 доручено Господарському суду Закарпатської області, що знаходиться за адресою: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а.

01.12.2016 на адресу суду від уповноваженого представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача надійшли письмові пояснення (вх. № 12124), в яких третя особа проти апеляційної скарги позивача категорично заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції в силі, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення, оскільки заявлений позов та апеляційна скарги є безпідставними. Крім того, третя особа вважає, що правові підстави для притягнення відповідачів до відповідальності відсутні.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання 06.12.2016 не з'явились, хоча судом вжито належних заходів щодо їх повідомлення про день, час та місце розгляду справи. Причини неявки представників відповідачів та третьої особи суду апеляційної інстанції невідомі.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції належним чином створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів та третьої особи за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, заслухавши уповноваженого представника позивача, який просить задовольнити апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Руськокомарівської сільської ради, с. Руські Комарівці, Ужгородського району, Закарпатської області (вх. №2944 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2016 у справі №907/534/16 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 22.04.2014 між позивачем - Руськокомарівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області (Клієнт) та відповідачем-1 - Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" в особі керуючого Ужгородським відділенням Львівської філії ПАТ "Банк "Київська Русь" Орсага Юрія Юрійовича (Банк), укладено Договір банківського рахунку №10237/14 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.2. якого Банк зобов'язався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий позивачу (Клієнту) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених цим Договором та чинним законодавством України.

Згідно пункту 2.1.4. Договору Банк взяв на себе зобов'язання надавати Клієнту послуги з розрахунково-касового обслуговування згідно тарифів Банку.

Також Договором було передбачено зобов'язання Банку виконувати платіжні доручення та інші розрахункові документи Клієнта у строки, що встановлені підпунктами "а", "б" пункту 2.1.5. Договору.

Як зазначає позивач, починаючи з лютого 2015 року 1-й відповідач припинив виконувати свої зобов'язання по перерахунку та видачі грошових коштів з рахунку позивача у Банку.

Пунктом 7.5 Договору передбачено, що в разі закриття рахунку (рахунків) залишок грошових коштів на рахунку (рахунках) видається Клієнтові або за його вказівкою перераховується протягом 3 днів на інший рахунок, вказаний Клієнтом.

З метою закриття у Банку свого поточного рахунку № 001 у валюті "євро" та отримання залишку грошових коштів на своєму рахунку у Банку, який станом на 30.04.2015 складав суму 16133,01 євро, позивач звернувся до 1-го відповідача із заявою про закриття поточного рахунку за № 177.02/26 від 17.06.2015.

Однак Банк поточний рахунок позивача № 001 у валюті "євро" не закрив та залишок грошових коштів у розмірі 16133,01 євро або його гривневий еквівалент позивачеві не перерахував, посилаючись на норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими встановлено, що під час дії тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється.

Як стало відомо позивачу, Постановою Правління Національного Банку України №190 від 19.03.2015 1-го відповідача було віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі чого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних 19.03.2015 було прийнято рішення № 61 про запровадження у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Київська Русь" тимчасової адміністрації строком на три місяці з 20.03.2015 по 19.06.2015.

Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 460 від 16.07.2015 про відкликання банківської ліцензії та про ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" з 17.07.2015.

За таких обставин, позивач звернувся до 1-го відповідача із заявою про визнання кредиторських вимог.

Листом за № 2027/43 від 06.04.2016 1-й відповідач повідомив позивача про те, що його кредиторські вимоги акцептовані в сумі 392643,70 грн. (гривневий еквівалент залишку грошових коштів на поточному рахунку позивача) та включені до 7 черги задоволення вимог кредиторів.

Позивач зазначає, що бездіяльність Банку, яка виявилась у невиконанні останнім свого зобов'язання по закриттю поточного рахунку позивача у валюті "евро" та по перерахуванню позивачу залишку грошових коштів у розмірі 16133,01 євро або гривневого еквіваленту вказаної суми - 392643,70 грн., у зв'язку з віднесенням Банку до категорії неплатоспроможних та введенням тимчасової адміністрації з 20.03.2015, в силу правової норми статті 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання.

За таких обставин позивач вважає, що оскільки договірні зобов'язання Банком не виконані, а постановою Правління Національного Банку України № 190 від 19.03.2015 встановлено, що саме з вини власників істотної участі ПАТ "Банк "Київська Русь", відповідача-1 було віднесено до категорії неплатоспроможних, тому в даному випадку наявні передбачені частиною п'ятою статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" підстави для відповідальності власників істотної участі банку за зобов'язаннями цього банку.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом про солідарне стягнення з 2-го, 3-го, 4-го, 5-го та 6-го відповідачів суми залишку грошових коштів на поточному рахунку позивача у розмірі 392643,70 грн. (гривневий еквівалент суми 161333,01 євро), які становлять суму збитків, що підлягають примусовому стягненню на користь позивача з власників істотної участі у солідарному порядку відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався також на те, що зі змісту прес-релізу Національного банку України від 20.03.2015, постанова НБУ № 190 від 19.03.2015 про віднесення 1-го відповідача до категорії неплатоспроможних прийнята у зв'язку з неспроможністю учасників/акціонерів ПАТ "Банк "Київська Русь" забезпечити капіталізацію згідно з результатами діагностичного обстеження банку, проведеного у 2014 році, керуючись пунктом 3 частини 3 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на сприяння капіталізації та реструктуризації банків". Тобто ПАТ "Банк "Київська Русь" не забезпечило у встановлені строки виконання Плану капіталізації щодо збільшення капіталу банку, основним призначенням якого є покриття негативних наслідків різноманітних ризиків, які банки беруть на себе в процесі своєї діяльності, а також забезпечення захисту вкладів, фінансової стійкості й стабільної діяльності банків. Отже, власниками істотної участі ПАТ "Банк "Київська Русь", всупереч вимогам статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", не вжито своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку.

Також, в підтвердження заявлених вимог позивач зазначив, що станом на день подання позову є відкрите кримінальне провадження № 0001149 (зареєстроване 06.01.2016), предметом розгляду якого є масштабні розкрадання коштів стабілізаційних кредитів, виданих Національним банком України на користь ПАТ "Банк "Київська Русь". Як вбачається зі змісту ухвал слідчих суддів про виїмку документів, що підтверджують виведення коштів (активів) від 1-го відповідача, предметом інтересу органів слідства є фізичні особи та юридичні особи, які пов'язані з власником істотної участі та колишнім Головою Правління "ПАТ "Банк "Київська Русь" ОСОБА_4 (третя особа на стороні відповідачів у справі). Даний факт підтверджується ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О. від 04.12.2015 по справі №757/45775/15-к, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О. від 04.12.2015 по справі №757/45776/15-к, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Шапутько C.B. від 15.05.2015 по справі №757/16234/15-к.

Позовні вимоги також обґрунтовані положеннями Договору банківського рахунку №10237/14 від 22.04.2014 (пункт 7.4.) та приписами статей 1066, 1068, 1075 Цивільного кодексу України, якими регламентовано зобов'язання банку, як сторони договору банківського рахунку:

- приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком;

- видавати або перерахувати з рахунка клієнта за розпорядженням останнього грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом;

- видавати залишок грошових коштів на рахунку клієнтові або за його вказівкою перераховувати на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами, адже договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Приймаючи рішення у даній справі про відмову в задоволенні заявленого позову господарський суд першої інстанції послався на те, що кредиторські вимоги Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" акцептовані відповідно до затвердженого 22.10.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб реєстру в сумі 392643,70 грн., включені до 7 черги задоволення вимог кредиторів і станом на теперішній час процедура ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" не завершена, що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, судом з'ясовано, що Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1085 від 23.06.2016 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" на два роки до 16.07.2018 включно.

За таких обставин, суд першої інстанції визначився, що твердження позивача про порушення його права на отримання коштів від ПАТ "Банк "Київська Русь" та завдання йому збитків є передчасними.

Частиною першою статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вмотивовуючи висновок щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову, господарський суд першої інстанції також зазначив, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами існування у поведінці 2-го, 3-го, 4-го, 5-го та 6-го відповідачів усіх елементів складу цивільного правопорушення, визначеного статтею 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", які є необхідними передумовами для притягнення вказаних осіб до цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи всі встановлені по справі обставини, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні заявленого позову слід відмовити.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом України (стаття 43 Господарського процесуального кодексу України).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, дослідивши всі обставини в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості колегія суддів повністю погоджуючись із висновками господарського суду також вважає, що правові підстави для задоволення заявлених у даній справі позовних вимог відсутні.

Розглядаючи повторно справу в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, здійснивши правовий аналіз всіх матеріалів справи в їх сукупності, колегією суддів встановлено наступне.

Предметом спору у даній справі є солідарне стягнення з 2-го, 3-го, 4-го, 5-го та 6-го відповідачів - власників істотної участі ПАТ "Банк "Київська Русь", на користь позивача суми 392643,70 грн., які становлять суму збитків, за порушення 1-м відповідачем зобов'язань за Договором банківського рахунка № 10237/14 від 22.04.2014.

Колегія суддів визначає, що одним з правових наслідків порушення зобов'язання, передбачених статтею 611 Цивільного кодексу України, є відшкодування збитків та моральної шкоди, якщо такі наслідки передбачені договором або законом.

Частиною третьою статті 96 Цивільного кодексу України передбачено, що учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, передбачених установчими документами та законом.

За правилами статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" пов'язана з банком особа несе відповідальність своїм майном за заподіяння шкоди й доведення банку до неплатоспроможності.

Пов'язаними особами в розумінні цього закону є ті акціонери, які самостійно чи спільно з іншими особами володіють 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу.

Частиною шостою статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" закріплено, що пов'язана із банком особа за порушення нормативно-правових актів НБУ, за доведення банку до неплатоспроможності, за дії або бездіяльність, які призвели до заподіяння банку шкоди, несе відповідальність за умови наявності її вини.

Цією статтею також визначено: якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа через такі дії або бездіяльність прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи будуть нести солідарну відповідальність.

Передумовою покладення відповідальності на такого акціонера є доведення належними доказами факту отримання певної майнової вигоди від протиправних дій інших пов'язаних із банком осіб, що передбачає спільність дій і намірів обох.

Умови настання солідарної відповідальності узгоджуються з положеннями, що передбачені статтею 1190 Цивільного кодексу. Дана норма встановлює, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Пленум Верховного Суду в пункті 3 Постанови "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 №6 зазначив, що особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Отже, для застосування солідарної відповідальності є спільність діяння власників істотної участі банку.

Втім, враховуючи те, що відповідальність за заподіяну шкоду є зобов'язанням деліктного характеру й виникає з позадоговірних відносин, тому передумовою її настання є доведення складу правопорушення.

Зі змісту статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" випливає, що необхідними умовами покладення відповідальності на акціонера за зобов'язаннями банку є:

- наявність у нього істотної участі в банку;

- наявність протиправного діяння;

- наявність шкоди, завданої таким діянням;

- причинно-наслідковий зв'язок між протиправним діянням і заподіяною шкодою;

- вина учасника банку.

Таким чином, для застосування відповідальності та компенсації шкоди за рахунок майна акціонерів потрібно довести наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів підстав для компенсації шкоди немає.

Однак позивач не довів належними та допустимими доказами наявності у діях 2-го, 3-го, 4-го, 5-го та 6-го відповідачів складу цивільного правопорушення, визначеного статтею 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Також, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що порядок притягнення до відповідальності пов'язаних з банком осіб за завдану банку шкоду визначено спеціальним законом, а саме Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким передбачено, що вимоги кредиторів банку відшкодовуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за рахунок майна банку у визначеній статтею 52 цього Закону черговості.

Відповідно до вказаної норми вимоги до банку, які незадоволені за недостатністю майна банку, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов'язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною п'ятою статті 52 даного Закону.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов'язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов'язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. У разі отримання відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, установлений Фондом або уповноваженою особою Фонду, Фонд звертається з такими вимогами до суду (частина п'ята статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Тобто, згідно із спеціальним Законом право на звернення до суду з позовом до пов'язаної з банком особи надано лише Фонду і тільки у випадку отримання ним відмови від такої особи у добровільному задоволенні відповідної вимоги або невиконання такої вимоги у встановлений строк.

Отже, положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не передбачають право кредиторів банку на самостійне звернення до пов'язаних з банком осіб з вимогами про відшкодування завданої банку шкоди, оскільки тобі б був порушений визначений законом порядок черговості задоволення кредиторів банку, що ліквідується.

Втім, колегія суддів приймає до уваги те, що на даний час позивача не позбавлено права та можливості захистити свої права на грошові кошти, які знаходяться на рахунках у банку 1-го відповідача, в порядку, передбаченому розділом VIIІ Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вказане підтверджується тим, що кредиторські вимоги позивача в сумі 392643,70 грн. (гривневий еквівалент залишку грошових коштів на поточному рахунку позивача) були акцептовані Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та включені до 7 черги задоволення вимог кредиторів, процедура повернення коштів кредиторам банку ще не завершена, а тому твердження про порушення права позивача на отримання коштів від ПАТ "Банк "Київська Русь" та завдання йому збитків наразі є передчасними, а позовні вимоги про стягнення вищевказаної суми з пов'язаних з банком осіб (2-го, 3-го, 4-го, 5-го та 6-го відповідачів) у якості збитків є безпідставними та необґрунтованими, в зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

Висновки суду першої інстанції про те, що положення Договору банківського рахунку № 10237/14 від 22.04.2014р. та статей 1066, 1068, 1075 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору, оскільки регламентують зобов'язання банку як сторони договору банківського рахунку, колегія суддів вважає належним чином обґрунтованими, оскільки позов пред'явлено до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Група "Базус", Товариства з обмеженою відповідальністю "Грандінвестгруп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Київська Русь", Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад", Товариства з обмеженою відповідальністю "Далія", які не є сторонами договору банківського рахунку.

Крім того, наведена позивачем інформація про те, що станом на день подачі позову відкрите відповідне кримінальне провадження, предметом розгляду якого є масштабні розкрадання коштів, виданих НБУ на користь ПАТ "Банк "Київська Русь", не береться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України преюдиціальне значення для господарського суду має значення, зокрема вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені.

Підсумовуючи вищенаведене, обставини, що викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи, а наведені позивачем доводи, не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а тому згідно вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на скаржника.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у справі, яка розглядається, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та не припустився жодних порушень норм процесуального права, якими закріплено та визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні даної справи. Наслідком виконання зазначених процесуальних дій є прийняття господарським судом Харківської області цілком законного та обґрунтованого рішення у даній справі. Висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, в зв'язку з чим рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2016 у справі № 907/534/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і правові підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Руськокомарівської сільської ради, с. Руські Комарівці, Ужгородського району, Закарпатської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2016 у справі № 907/534/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Медуниця О.Є.