ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016р. Справа № 914/2629/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТЕГА, м.Івано-Франківськ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Біоальтернатива, с.Зубра Пустомитівського району Львівської області

про стягнення 270227,10 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 представник (довіренісь№2016/10-25 від 25.10.2016р.);

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТЕГА до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Біоальтернатива про стягнення 270227,10 грн., з яких 255421,80 грн. основний борг, 4555,61 грн. 3% річних та 10249,69 грн. інфляційні втрати.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

В судове засідання 12.12.2016р. зявився представник позивача, подав клопотання (вх.№49786/16 від 12.12.2016р.) про долучення до матеріалів справи копії видаткової накладної №РН-000652 від 19.03.2015р. на суму 549,00 грн., позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, причин неявки представника та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Станом на 12.12.2016р. від відповідача відзив, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд,-

встановив:

Позивачем було поставлено відповідачу товар на підставі наступних видаткових накладних: № РН-000652 від 19.03.2015р. на суму 549,00 грн. та №РН-000672 від 10.04.2015р. на суму 753,00 грн., а також було виконано роботи на підставі наступних актів приймання виконаних будівельних робіт: №272-02-1-1/5/ від 29.01.2016р. на суму 216640,80 грн., №272-02-1-2/6/ від 29.01.2016р. на суму 30681,60 грн. та №272-02-1-3/7/ від 29.01.2016р. на суму 144234,00 грн.

Однак, як стверджує позивач, відповідач не здійснив повної оплати за поставлений йому товар та за виконані позивачем роботи, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість. Крім того, позивач у позовній заяві стверджує, що станом на березень 2015р. у відповідача існувала заборгованість в розмірі 790,69 грн.

Отже чином позивач стверджує, що загальний розмір заборгованості становить 255421,80 грн.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 4555,61 грн. та інфляційні втрати в розмірі 10249,69 грн.

Таким чином, позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача на користь позивача 270227,10 грн., з яких 255421,80 грн. основний борг, 4555,61 грн. 3% річних та 10249,69 грн. інфляційні втрати.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 642 ч. 2 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття.

Згідно із ч.1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК

України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Факт поставки та виконання робіт позивачем підтверджується наступними видатковими накладними та актами приймання виконаних будівельних робіт: видаткова накладна № РН-000652 від 19.03.2015р. на суму 549,00 грн., видаткова накладна №РН-000672 від 10.04.2015р. на суму 753,00 грн., акт №272-02-1-1-1/5/ від 29.01.2016р. на суму 216640,80 грн., акт №272-02-1-2/6/ від 29.01.2016р. на суму 30681,60 грн. та акт №272-02-1-3/7/ від 29.01.2016р. на суму 144234,00 грн.

Позивач стверджує, що розмір основного боргу становить 255421,80 грн. Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що станом на березень 2015р. у відповідача існувала заборгованість в розмірі 790,69 грн. Таким чином суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Докази сплати решти суми боргу, а саме 254631,11 грн. в матеріалах справи відсутні, відзив на позов відповідач не подав.

В матеріалах справи міститься претензія №22 від 17.02.2016р., яка надсилалась на адресу відповідача. Докази надсилання вказаної претензії містяться в матеріалах справи.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню частково, зокрема суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 254631,11 грн. основного боргу.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Враховуючи, те що сума основного боргу підлягає задоволенню частково, судом було здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до здійсненого перерахунку суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 4541,50 грн. 3% річних та 10249,69 грн. інфляційних втрат.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №1191 від 29.09.2016р. на суму 4053,41 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, тобто у сумі 4041,34 грн.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Біоальтернатива (81135, Львівська область, Пустомитівський район, с.Зубра, вул.В.Стуса, буд.6-Б, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТЕГА (76018, АДРЕСА_1, ) 254631,11 грн. основного боргу, 4541,50 грн. 3% річних, 10249,69 грн. інфляційних втрат та 4041,34 грн. судового збору

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 16.12.2016р.

Суддя Петрашко М.М.