КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа№ 927/1010/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін І.В.

за участі представників сторін:

позивача Макарчук Д.І.

відповідача Тарабанько О.М.

розглянувши

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

"Чернігівобленерго"

на рішення

Господарського суду Чернігівської області

від 09.11.2016 року

у справі № 927/1010/16 (суддя Оленич Т.Г.)

за позовом Чернігівського обласного територіального відділення

Антимонопольного комітету України

до Публічного акціонерного товариства

"Чернігівобленерго"

про стягнення 24480,00 грн. пені

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 09.11.2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго", м. Чернігів, вул. Горького, 40, (ідентифікаційний код 22815333) в доход Державного бюджету України (одержувач: УК м.Чернігові/21081100, код ЄДРПОУ одержувача 38054398, банк одержувача - ГУ ДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, рахунок 0002, код платежу (КБКД) 21081100) 24480 грн. пені за прострочення сплати штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго", м. Чернігів, 14000, вул. Горького, 40, (ідентифікаційний код 22815333) на користь Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Чернігів, просп. Миру, 49-а (ідентифікаційний код 21404813) 1378 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.11.2016 року у справі №927/1010/16 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження.

08.12.2016 р. до відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшов від представника позивача відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

10 березня 2016 року адміністративною колегією Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України винесено рішення №41-рк у справі № 02-05/41-2015 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", в п. 2 якого визнано, що Публічне акціонерне товариство "Чернігівобленерго" вчинило порушення, передбачене п. 2 ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку постачання електроенергії за регульованим тарифом в межах власних мереж, яке призвело до ущемлення інтересів споживача, і було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку, та накладено штраф у розмірі 68000 грн.

Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за № 304 рішення разом із супровідним листом №02-01/788 від 16.03.2016 року, у якому містилися реквізити для перерахування штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, отримано відповідачем 17.03.2016 року.

В силу ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем рішення № 41-рк від 10.03.2016 року адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України по справі № 02-05/41-2015 було оскаржено до господарського суду.

16 травня 2016 року Господарським судом Чернігівської області порушено провадження у справі №927/468/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення.

14 червня 2016 року за результатами розгляду справи № 927/468/16 господарським судом винесено рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Публічним акціонерним товариством "Чернігівобленерго" подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення місцевого господарського суду. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05 липня 2016 року скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження.

За наслідками апеляційного розгляду постановою Київського апеляційного господарського суду від 27 липня 2016 року рішення Господарського суду Чернігівської області від 16 травня 2016 року у справі № 927/468/16 залишено без змін.

Інших судових рішень, які б приймались у межах вирішення спору про визнання недійсним або скасування рішення адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №41-рк від 10 березня 2016 року у справі № 02-05/41-2015 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" сторонами в ході розгляду даної справи не надано.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

За змістом ч. 3 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

З огляду на вищевикладене, рішення Господарського суду Чернігівської області від 14 червня 2016 року у справі № 927/468/16, яким відмовлено у задоволенні позову Публічну акціонерному товариству "Чернігівобленерго" про визнання недійсним та скасування рішення № 41-рк від 10 березня 2016 року адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 02-05/41-2015, набрало законної сили 27 липня 2016 року.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обов'язку доказування. Зокрема, відповідно до частини 2 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

При цьому в підп. 2.6. п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Враховуючи, що у справі № 927/468/16 та у даній справі приймають участь ті ж самі сторони, факти встановлені у рішенні від 14 червня 2016 року у справі №927/468/16 є преюдиціальними, а тому обставини правомірності винесення адміністративною колегією Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України рішення № 41-рк від 10 березня 2016 року у справі № 02-05/41-2015 у межах даної справи не потребують доказування.

Таким чином, вищевказане рішення органу Антимонопольного комітету України на момент винесення даного рішення є чинним та в силу ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Аналогічний строк сплати штрафу, встановлений і в рішенні №41-рк від 10 березня 2016 року адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України по справі №02-05/41-2015.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 62 Закону України "Про захист економічної конкуренції" строки, в межах яких вчиняються відповідні дії, зокрема при розгляді справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції, а також органами Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України. Зазначені строки визначаються календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу. Перебіг строку, який обчислюється роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Строк, який обчислюється місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, який обчислюється місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця. У разі, коли останній день припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Оскільки, рішення № 41-рк від 10 березня 2016 року адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України по справі № 02-05/41-2015 отримано відповідачем 17.03.2016 року, останній мав сплатити накладений на нього цим рішенням штраф у розмірі 68000 грн. до 17 травня 2016 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично штраф сплачений відповідачем 01 серпня 2016 року, що підтверджується копією платіжного доручення №16928 від 01 серпня 2016 року на суму 68000 грн. з відміткою банку про проведення платежу 01.08.2016 року.

У зв'язку з простроченням сплати штрафу з посиланням на ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" позивач просив стягнути з відповідача 24480 грн. пені, нарахованої за періоди: з 15.06.2016 року по 04.07.2016 року, з 28.07.2016 року по 31.07.2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожен день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Аналіз змісту вказаної норми Закону свідчить, що в ній в імперативній формі визначені періоди зупинення нарахування пені у разі прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням органу Антимонопольного комітету України, а саме: час розгляду господарським судом справи про визнання недійсним такого рішення та час перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду.

За загальними правилами господарського процесу, розгляд господарським судом справи, зокрема про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, розпочинається з дня винесення господарським судом першої інстанції ухвали про порушення провадження у справі та закінчується у день прийняття за результатами вирішення господарського спору по суті відповідного рішення. В свою чергу, перегляд такого рішення (постанови) господарського суду розпочинається з моменту прийняття судом апеляційної (касаційної) інстанції відповідної скарги на судове рішення, та закінчується в момент прийняття постанови за результатами розгляду такої скарги.

Відтак, період, у якій розгляд справи чи перегляд судового рішення (постанови) не здійснювався, не включається у період часу, протягом якого зупиняється нарахування пені за прострочення сплати штрафу.

Відповідна правова позиція викладена також в підп. 20.2. п. 20 постанови пленуму Вищого господарського суду України №15 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства".

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2016 року у справі №927/468/16 набрало законної сили з 27.07.2016 року, що не заперечується відповідачем, проте, як встановлено вище, штраф відповідачем сплачений лише 01.08.2016 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшову вірного висновку про правомірність нарахування позивачем пені у період з 15.06.2016 року по 04.07.2016 року включно та з 28.07.2016 року по 31.07.2016 року включно.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені встановлено, що розрахунок відповідає фактичним обставинам справи та здійснений з дотриманням вимог чинного законодавства в частині граничного розміру та строків нарахування пені.

Відповідно до ч.ч. 7, 9 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі несплати пені органи Антимонопольного комітету стягують пеню в судовому порядку. Сума стягнутої пені зараховується до державного бюджету.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення сплати відповідачем накладеного на нього за порушення законодавства про захист економічної конкуренції штрафу, доказів сплати пені у добровільному порядку відповідач на момент винесення рішення не надав, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача в доход державного бюджету 24480 грн. пені за прострочення сплати штрафу є правомірною і обґрунтовано задоволено судом першої інстанції в повному обсязі.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції те, що позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, у зв'язку з чим їх належить задовольнити у повному обсязі і з відповідача у доход державного бюджету має бути стягнуто 24480 грн. пені за прострочення сплати штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.11.2016 року у справі № 927/1010/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 927/1010/16 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна