ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.12.2016 Справа № 907/616/16

За позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

ДО фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Заріччя Іршавського району

ПРО стягнення суми 501220,21грн. збитків

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_3, адвокат, представник за договором про надання правової допомоги №224 від 15.09.2016р.

від відповідача - ОСОБА_4 - представник за довіреністю від 13.10.2016р

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м. Ужгород звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Заріччя Іршавського району про стягнення суми 501220,21грн. збитків.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.09.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 17.10.2016р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.10.2016р. розгляд справи відкладено на 07.11.2016р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 07.11.2016р. розгляд справи відкладено на 22.11.2016р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.11.2016р. продовжено строк вирішення спору в порядку вимог ст. 69 ГПК України та розгляд справи відкладено на 05.12.2016р.

В засіданні суду 05.12.2016 року судом в порядку вимог ст. 77 ГПК України за згодою сторін оголошено перерву в судовому засіданні на 07.12.2016 року.

Представник позивача просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обгрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, просить суд взяти до уваги те, що відповідачем згідно даних міжнародної товарно-транспортної накладної №4044675 від 02.10.2014 р. (далі - CMR) було прийнято до перевезення вантаж вартістю 1 023 693,48 російських рублів рахунок (інвойс) №99/2014 від 30.09.2014 р), відправником якого було ТОВ «ВГСМ» (Україна), а одержувачем - ТОВ «ІКЕА ТОРГ» (Російська Федерація). В свою чергу, 06.10.201 року біля пункту пропуску через Державний кордон України Нові Яриловичі виникла пожежа автомобіля ІВЕКО НОМЕР_4/НОМЕР_3., яка о 05 год. 45 хв. 06.10.2014 була ліквідована силами підрозділу МНС України, про що складено відповідний акт від 07.10.14. За даними цього акту пожежею знищено автомобіль, причіп, вантаж, документи водія, страхові поліси та інші документи та встановлено коротке замикання електропроводки вантажного автомобіля як ймовірну причину пожежі. Ріпкінським райвідділом Управління ДСНС України в Чернігівські області ДСНС України видана довідка № 01-657/432 про факт наведеної пожежі та її причину - коротке замикання електропроводки автомобіля. За таких обставин вантаж прийнятий від ТОВ «ВГСМ» до перевезення ФОП ОСОБА_2 був втрачений внаслідок пожежі та не був доставлений вантажоодержувачу ТОВ «ІКЕА Торг».

10 листопада 2014р. Позивач направив на адресу перевізника претензію, за якою просив відшкодувати інвойсну вартість вантажу в розмірі 1023693,48 російських рублів. Вказана вимога не була виконана .

У зв'язку з цим Позивач не зміг задовольнити вимоги ТОВ «Асстра Україна» (експедитор), яка уклала з ним договір на організацію цього перевезення.

Дане товариство звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом до ФОП ОСОБА_1 (наступного Експедитора) про відшкодування збитків на суму 266983,47 гривень.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28 січня 2016р., яка залишена без змін згідно постанови Вищого господарського суду України від 28.01.2016 року, присуджено до стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Асстра Україна» 266983,47 грн. збитків та судовий збір.

Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що загальна сума збитків становить: еквівалент 1023693,48 російських рублів (0,40184 грн за 1 рубль.)= 411360,00грн. вартості втраченого вантажу, 26983,47 грн. сплаченого виконавчого збору, 23891,60 грн судових зборів, 38985,14грн. інфляційних втрат, що є предметом розгляду Господарським судом Закарпатської області у справі №907/359/16.

Представник відповідача заперечує з приводу заявлених позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у поданому суду письмовому поясненні та просить суд взяти до уваги те, що заявляючи з цих підстав позов про відшкодування шкоди на суму 1023693,48 російських рублів, що становить 411360 грн.,, позивач безпідставно збільшує суму збитків, визначених зазначеною постановою суду, а також безпідставно збільшує стягнутого зазначеною постановою суду суму судового збору на 8313,24 грн., оскільки постановою Вищого господарського суду України судовий збір з ФОП ОСОБА_6 на користь ТОВ «Асстра Україна» не стягувався.

Окрім того, вважає, що оскільки ФОГІ ОСОБА_6 не являється власником товару, ні вантажовідправником , ні вантажеприймачем, йому безпосередньо шкода, спричинена знищенням вантажу, не завдана.

Крім того, зважаючи на зміст та обґрунтування заявлених ФОП ОСОБА_6 позовних вимог, вбачається що мають місце вимоги в порядку регресу, оскільки безпосередньо ФОП ОСОБА_6 перевізник ФОП ОСОБА_2, як вже зазначено, шкоди не завдавав.

Також просить суд взяти до уваги те, що регрес (зворотна вимога) - це право кредитора (регредієнта) вимагати відшкодування шкоди, що виникла в результаті виплати ним сум для виконання обов'язку або з вини боржника (регресата), і обов'язок останнього виконати цю вимогу. Регресні вимоги завжди є зворотним стягненням виплаченого. В свою чергу, зміст позовної заяви ФОП ОСОБА_6, матеріали, що приєднані до неї, не містять доказів проведення оплати ФОП ОСОБА_6 на користь ТОВ «Асстра Україна» відшкодування завданих збитків, в тому числі суму 1023693,48 російських рублів, що становить 411360 грн. та судового збору в сумі 23891,60 грн. Також в матеріалах справи відсутні докази сплати ФОП ОСОБА_6 виконавчого збору в сумі 26983,47 грн.

Перед початком розгляду справи по суті представників сторін ознайомлено з правами та обов'язками у відповідності із ст.ст. 20, 21, 22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 07.12.2016р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях складені протоколи, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши прокурора та повноважних представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2014р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1(Експедитор) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 ( Перевізник) було укладено Договір №09/04/14, який врегульовує взаємовідносини, що виникають при перевезенні автомобільним транспортом Перевізника в міському, міжміському та міжнародному сполученні.

Відповідно до положень п.2.1 Договору конкретні умови перевезення обумовлюються в заявці на кожне перевезення, яка є невід'ємною частиною даного Договору.

На виконання Договору №09/04/14 між сторонами було підписано заявку №179 від 29.09.2014р., за умовами якої Відповідач взяв на себе зобов'язання з перевезення вантажу за маршрутом Україна - Росія з підприємства VGSM ООО, с. Великий Бичків, вул. Фабрична 8А.

Для перевезення було надано автомобіль ІВЕКО НОМЕР_4/НОМЕР_3.

Згідно вимог п.3.2.6 Договору Перевізник зобов'язаний забезпечити доставку зазначеного вантажовідправником вантажу в обумовлений термін до місця призначення і видати його отримувачу, вказаному у товаро- транспортній накладній; Перевізник повинен виконати усі умови транспортного замовлення з відшкодуванням всіх збитків та штрафів, що виникли чи пред'являлися у результаті його дій чи упущень вантажу.

Також п.7.2 Договору передбачено, що Перевізник несе відповідальність за своєчасну доставку вантажу в цілісності й схоронності і несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, а також несе відповідальність за втрату вантажу, недостачу вантажних місць, а також їх вмісту, втрату товарного виду вантажу, прийнятого до перевезення.

Перевезення по Договору, за твердженнями позивача, здійснене на замовлення останнього в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Асстра Україна», яке, в свою чергу, здійснювало надання транспортно-експедиційних послуг на замовлення фірми «Asstra Forwarding AG».

Як стверджує позивач, відповідачем під час перевезення вантажу за Договором допущено пошкодження вантажу внаслідок пожежі, про що складений акт підрозділу МНС України від 07.10.2014р, а також Ріпкінським райвідділом Управління ДСНС України в Чернігівські області ДСНС України видана довідка № 01-657/432 про факт наведеної пожежі та її причину - коротке замикання електропроводки автомобіля.

З матеріалів справи вбачається, що розмір завданої шкоди в результаті пошкодження вантажу під час перевезення становить 466983,48грн. (вартість втраченого товару), що еквівалентно 1023693,48 російських рублів за офіційним курсом НБУ.

В подальшому, у зв'язку з завданою шкодою внаслідок пошкодження вантажу товариство з обмеженою відповідальністю «Асстра - Україна» пред'явило позивачу претензію про відшкодування завданих збитків, яка в добровільному порядку виконана не була.

Дане товариство звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом до ФОП ОСОБА_1 (наступного Експедитора) про відшкодування збитків на суму 266983,47 гривень.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28 січня 2016р. у справі №907/787/15, яка залишена без змін згідно постанови Вищого господарського суду України від 28.01.2016 року, присуджено до стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Асстра Україна» 266983,47 грн. збитків та судовий збір у сумі 6928,36грн. за розгляд справи місцевим судом та 8650грн за розгляд справи апеляційною інстанцією.

Позивачем на виконання рішення суду в порядку його примусового виконання здійснено на користь ТОВ «Асстра Україна» відшкодування збитків в сумі 266 983,47 грн. збитків, а також сплачено судовий збір у сумі 6928,36грн. за розгляд справи місцевим судом та 8650грн за розгляд справи апеляційною інстанцією відповідно до платіжного доручення від 05.08.2016 та квитанції банку від 21.07.2016р. Дане підтверджується постановою Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби від 08.08.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №50285338.

Враховуючи викладені обставини позивачем направлена на адресу відповідача претензія-вимога про відшкодування завданих збитків, однак вказана претензія залишена відповідачем без виконання.

Спір між сторонами даного судового процесу, як стверджує позивач, виник внаслідок порушення відповідачем обов'язку з відшкодування завданих позивачу збитків в сумі 411360,00грн. вартості втраченого вантажу, 26983,47 грн. сплаченого виконавчого збору, 23891,60 грн судових зборів, 38985,14грн. інфляційних втрат, що є предметом розгляду Господарським судом Закарпатської області у справі №907/359/16, які заявлені до стягнення з відповідача в порядку регресу, оскільки сплачені позивачем на користь третьої особи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що відповідач, як перевізник вантажу, несе відповідальність за втрачений прийнятий до перевезення вантаж в розмірі вартості загубленого вантажу, в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 501220,21 грн.

Пунктами 1, 2 ст. 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ч.ч.1, 2 ст.924 ЦК України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. У разі якщо для здійснення перевезення вантажу законодавством або договором передбачено спеціальні документи (посвідчення), які підтверджують якість та інші властивості вантажу, що перевозиться, вантажовідправник зобов'язаний передати такі документи перевізникові разом з вантажем. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином. (ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.308 ГК України).

Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу. Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату (ч.ч.1, 3, 4 ст.314 ГК України).

Згідно ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За положеннями ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 статті 22 Кодексу).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Як підтверджується матеріалами справи, під час перевезення вантажу мала місце втрата вантажу внаслідок пожежі, що підтверджується актом підрозділу МНС України від 07.10.2014р, а також Ріпкінським райвідділом Управління ДСНС України в Чернігівські області ДСНС України видана довідка № 01-657/432 від 07.20.2014р.

У зв'язку з втратою вантажу, позивачем, як експедитором перевезення, було відшкодовано замовнику перевезення вартість втраченого вантажу в розмірі 266983,47 грн., що підтверджується постановою Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби від 08.08.2016 про закінчення виконавчого провадження ВП №50285338.

Одночасно, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що господарським судом Закарпатської області розглядалась справа №907/787/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Асстра Україна» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення збитків в розмірі 266 983,47 грн.

Постановою від 28.01.2016р. Львівського апеляційного господарського суду та постановою від 29.06.2016р. Вищого господарського суду України, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Асстра Україна» було задоволено в повному обсязі та стягнуто з ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 266 983,47 грн. збитків, 6928,36грн. судового збору за подання позову та судовий збір в розмірі 8650грн. за подання апеляційної скарги.

У вказаних судових актах було встановлено повну втрату товару під час його перевезення ФОП ОСОБА_2

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Отже, постанова від 28.01.2016р. Львівського апеляційного господарського суду, що залишена без змін постановою від 29.06.2016р. Вищого господарського суду України, має преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

Як свідчать матеріали справи, на виконання постанови від 28.01.2016р. Львівського апеляційного господарського суду по справі №907/787/15 було видано відповідний наказ.

На підставі означеного виконавчого документу постановою Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби від 08.08.2016 було закінчено виконавчого провадження ВП №50285338, оскільки боржником було сплачено грошові кошти у відповідності до судових рішень по справі №907/787/15, а саме, 266 983,47 грн. збитків, 6928,36грн. судового збору за подання позову та судовий збір в розмірі 8650грн. за подання апеляційної скарги.

Згідно із ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не встановлено більший або менший розмір відшкодування. Відповідно до положень цієї статті збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби їх право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, повинен: відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права і законні інтереси якого порушено. Згідно цієї статті під збитками розуміються витрати, зроблені стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 2 ст.62.3 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Отже, обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання. Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов'язання.

Відповідно до 4.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на умови договору №09/04/14 від 09.04.2014 року, що укладений між позивачем та відповідачем, він врегульовує взаємовідносини, що виникають при перевезенні автомобільним транспортом Перевізника в міському, міжміському та міжнародному сполученні. Умовами цього договору сторонами узгоджено, що Перевізник несе відповідальність за своєчасну доставку вантажу в цілісності й схоронності і несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, а також несе відповідальність за втрату вантажу, недостачу вантажних місць, а також їх вмісту, втрату товарного виду вантажу, прийнятого до перевезення (п.7.2 Договору).

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому, суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відтак, зважаючи на вищевикладене, враховуючи наявні у справі матеріали докази спричинення відповідачем позивачу збитків у сумі сплачених 266 983,47 грн. збитків, 6928,36грн. судового збору за подання позову та судовий збір в розмірі 8650грн. за подання апеляційної скарги, позовні вимоги в даній частині підлягають до задоволення.

Що стосується вимог позивача до відповідача про сплату суми 26983,47грн. сплаченого виконавчого збору за судовими рішеннями у справі №907/787/15, то такі підлягають залишенню без розгляду в порядку вимог п.5 ст. 81 ГПК України, оскільки позивачем не було подано суду відповідних підтверджуючих доказів стосовно здійснення сплати означених коштів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми 125531,32грн. (згідно вимог у справі №907/476/16), а також суми 11932,11 грн. три відсотки річних та 27053,03 грн. інфляційних нарахувань (згідно вимог у справі №907/359/16), оскільки позивачем не подано суду доказів сплати таких коштів, а відтак, виникнення права регресних вимог до перевізника.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, п.5 ст. 81, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідент код НОМЕР_1) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідент код НОМЕР_2) суму 282561,83грн. збитків, а також суму 4240,72грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

3. Позовні вимоги в частині стягнення суми 26983,47грн. залишити без розгляду.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено 16.12.2016р.

Суддя О.Ф. Ремецькі