ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. Справа № 918/1130/16

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України
про спонукання до вчинення певних дій,

за участі представників сторін:
від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

У судовому засіданні 12 грудня 2016 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26 жовтня 2016 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі Підприємець) звернувся до Господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що у період орієнтовно з червня 2014 року по жовтень 2014 року ним було надано Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі Частина) благодійну допомогу у вигляді безоплатного відчуження на користь відповідача грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей, а також наданні послуг з ремонту і перевезення зброї та військової техніки. Оскільки відповідач, на думку Підприємця, безпідставно та незаконно ухиляється від належного документального оформлення вищенаведеної отриманої ним благодійної допомоги, позивач просив суд зобов`язати Частину вчинити дії по затвердженню наданих ним облікових документів по наданню благодійної допомоги, зокрема, восьми товарно-транспортних накладних, шести актів надання послуг, однієї видаткової накладної та одного видаткового касового ордера.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28 жовтня 2016 року позовну заяву Підприємця від 25 жовтня 2016 року № 241 було прийнято до розгляду суддею Політикою Н.А., порушено провадження у справі № 918/1130/16 та призначено її до розгляду на 14 листопада 2016 року.

10 листопада 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Частини на позовну заяву від 9 листопада 2016 року № 3321 (а.с. 94-96), в якому остання заперечила проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що Підприємцем у встановленому законом порядку не було доведено факту порушення, невизнання чи оспорювання відповідачем його прав чи інтересів. Крім того, Підприємцем, на думку відповідача, було обрано невірний спосіб захисту його прав, у зв`язку з чим його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 14 листопада 2016 року оголошувалася перерва до 28 листопада 2016 року.

Ухвалою суду від 28 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 12 грудня 2016 року.

До початку призначеного судового засідання через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява Підприємця від 7 грудня 2016 року № 248 (а.с. 106), в якій останній просив суд залишити даний позов без розгляду на підставі статті 81 ГПК України.

Проте суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаної заяви, оскільки імперативними приписами статті 81 ГПК України не передбачено можливості залишення судом позову без розгляду на підставі поданої позивачем заяви. У той же час слід зазначити, що при дослідженні матеріалів справи судом не було встановлено інших підстав, передбачених пунктами 1-6 частини 1 статті 81 ГПК України, для залишення поданого Підприємцем позову без розгляду.

Сторони про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення відповідних поштових відправлень (а.с. 104-105), проте явку своїх повноважних представників у призначене судове засідання не забезпечили.

Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез`явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, беручи до уваги те, що сторонам надавалося достатньо часу для залучення до розгляду справи своїх представників, а також для подання письмових пояснень і додаткових документів, неявка повноважних представників сторін не перешкоджає вирішенню даного спору, а у матеріалах справи наявні всі документи, необхідні для повного й всебічного розгляду зазначеного спору, суд не вбачає підстав для відкладення цієї справи та здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представників Підприємця та Частини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, Підприємець посилався на те, що у період орієнтовно з червня 2014 року по жовтень 2014 року включно, тобто з моменту початку проведення на Сході України антитерористичної операції Збройними Силами України, ним на особисте прохання командира Частини ОСОБА_2 було надано відповідачу благодійну допомогу у вигляді безоплатного відчуження на користь відповідача грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей, а також наданні послуг з ремонту і перевезення зброї та військової техніки. Також позивач вказував на те, що попри його неодноразові прохання належним чином документально оформити цю допомогу, командир Частини ухилявся від вказаних дій посилаючись, зокрема, на відсутність законодавчо закріпленого порідку і механізму такого оформлення. Вищенаведені обставини стали підставою для звернення Підприємця до суду з даним позов, в якому останній просив суд зобов`язати Частину вчинити дії по затвердженню наданих ним облікових документів, що підтверджують надання благодійної допомоги, зокрема, товарно-транспортної накладної від 30 липня 2014 року № 30/07, товарно-транспортної накладної від 1 серпня 2014 року № 30/07-01, товарно-транспортної накладної від 13 серпня 2014 року № 13/08, товарно-транспортної накладної від 13 серпня 2014 року № 13/08-01, товарно-транспортної накладної від 22 серпня 2014 року № 22/08, товарно-транспортної накладної від 23 серпня 2014 року № 22/08-01, товарно-транспортної накладної від 26 серпня 2014 року № 26/08, товарно-транспортної накладної від 30 серпня 2014 року № 26/08-01, акту про надання послуг від 12 серпня 2014 року № 2, акту про надання послуг від 13 серпня 2014 року № 7, акту про надання послуг від 13 серпня 2014 року № 5, акту про надання послуг від 11 вересня 2014 року № 3, акту про надання послуг від 30 вересня 2014 року № 4, акту про надання послуг від 5 жовтня 2014 року № 6, видаткової накладної від 29 липня 2014 року № 22/07 та видаткового касового ордера від 9 вересня 2014 року № 47.

У той же час при дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Підприємця з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною статтею також визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що права та законні інтереси суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Зі змісту вищенаведених приписів чинного законодавства вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його порушення, невизнання або оспорювання та у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суд, як державний орган, може захистити порушене або оспорюване право лише у спосіб, який передбачений законом.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Відтак, предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання чи затвердження облікових документів, оскільки такі документи підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 18 червня 2015 року у справі № 910/1148/13.

Отже, зазначені Підприємцем документи, які останній просив затвердити Частиною, можуть бути підтвердженням наявності чи відсутності фактів надання благодійної допомоги (послуг чи передачі однією стороною та прийняття іншою стороною певних товарно-матеріальних цінностей), що є лише доказом, а не окремим обов`язком щодо виконання сторонами своїх зобов`язань.

Водночас слід зазначити, що у судовій практиці способи захисту по вищенаведеним нормам реалізуються через позови про присудження, рішення за яким можуть виконуватися, зокрема, у примусовому порядку. Проте рішення суду щодо зобов`язання відповідача вчинити дії по затвердженню наданих позивачем облікових документів не може бути виконано у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Крім того, у своїй позовній заяві Підприємець не зазначив, які саме його права були порушені незаконною, на його думку, бездіяльністю Частини.

Як було зазначено вище, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду чи на момент прийняття судом рішення, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень господарських судів у справах, пов`язаних з недоведеністю порушення прав позивача (постанова Вищого господарського суду України від 23 березня 2011 року та постанова Верховного суду України від 12 вересня 2011 у справі № 33/341).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту права, яке він вважає порушеним, не призведе до відновлення вказаного права у разі задоволення позову, а відповідне судове рішення не може бути виконано у примусовому порядку у зв`язку з відсутністю передбаченого законом механізму його примусового виконання.

Посилання позивача на Вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 5 червня 2014 року № 248/2/3/438 "Щодо обліку благодійної допомоги" також не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Зі змісту даного акту вбачається, що порядок обліку та використання коштів спеціального фонду державного бюджету в Міністерстві оборони України визначає Положення про облік та використання коштів спеціального фонду державного бюджету в Міністерстві оборони України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 10 жовтня 2013 року № 689.

У разі проведення бюджетними установами (відповідно до законодавства) операцій у натуральній формі зазначені операції проводяться в межах затверджених кошторисів за спеціальним фондом та відображаються у бухгалтерському обліку виконання державного бюджету.

Для зарахування до доходів та видатків спеціального фонду вартості необоротних активів, отриманих у натуральній формі, бюджетні установи не пізніше останнього робочого дня місяця складають та подають до органів Державної казначейської служби України довідку про надходження у натуральній формі за формою, наведеною у додатку 34 до Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 грудня 2012 року № 1407, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 січня 2013 року за № 130/22662.

Бухгалтерський облік необоротних активів, отриманих як дарунок, гуманітарна, благодійна, міжнародна технічна або інша безповоротна допомога, бюджетні установи здійснюють відповідно до наказів Міністерства фінансів України від 26 червня 2013 року № 611 "Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку бюджетних установ", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 липня 2013 року за № 1214/23746, та від 12 жовтня 2010 року № 1202 "Про затвердження національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в державному секторі", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 року за № 1017/18312.

Вартість активів, отриманих як дарунок, гуманітарна, благодійна, міжнародна технічна або інша безповоротна допомога, бюджетні установи відображають у звітності відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24 січня 2012 року № 44 "Про затвердження Порядку складання фінансової, бюджетної та іншої звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 лютого 2012 року за № 196/20509.

У той же час вищенаведені документи регулюють внутрішню організацію бухгалтерського обліку і звітності зокрема, військових частин, а також визначають порядок обліку та використання коштів спеціального фонду державного бюджету в Міністерстві оборони України, склад рахунків і субрахунків, які застосовуються відповідними бюджетними установами, порядок складання та внесення змін до кошторисів у частині використання отриманої благодійної допомоги, порядок оприбуткування у касі за прибутковими касовими ордерами та зарахування на спеціальні реєстраційні рахунки благодійної допомоги, що надійшла у готівковій формі тощо.

Проте вищезазначені акти в розумінні статті 11 ЦК України та статті 174 ГК України не є підставою виникнення саме господарських зобов`язань, зокрема, Частини перед Підприємцем по затвердженню спірних документів, оскільки імперативними законодавчими приписами прямо не передбачено обов`язку бенефіціара надавати підтвердження факту отримання благодійної допомоги її надавачу.

Слід також зазначити, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" благодійна діяльність добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.

Згідно статті 3 цього Закону цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах. Сферами благодійної діяльності є, зокрема, сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного стану.

Водночас за частиною 4 статті 175 ГК України суб`єкти господарювання у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами, можуть добровільно брати на себе зобов`язання майнового характеру на користь інших учасників господарських відносин (благодійництво тощо). Такі зобов`язання не є підставою для вимог щодо їх обов`язкового виконання.

Вищенаведені обставини також свідчать про необґрунтованість позову Підприємця.

Крім того, як вже було зазначено, у своєму позові Підприємець просив суд зобов`язати Частину вчинити дії по затвердженню наданих ним облікових документів, зокрема, восьми товарно-транспортних накладних, шести актів надання послуг, однієї видаткової накладної та одного видаткового касового ордера.

Вищенаведені документи в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" містять ознаки первинних документів, тобто документів, які містять відомості про певну господарську операцію.

Відповідно до пункту 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

У той же час у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про вимоги Підприємця до Частини затвердити (підписати) спірні документи у момент проведення відповідних господарських операцій або, якщо це було неможливо, безпосередньо після її завершення.

Слід також зазначити, що у спірних документах відсутні будь-які відомості про те, що останні були складені у зв`язку зі здійсненням господарських операцій, які мають благодійний характер.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на все вищевикладене, а також враховуючи, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до Частини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову Підприємця, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до статті 49 ГПК України оплата судових витрат в сумі 1 378 грн. 00 коп. залишається за позивачем.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 16 грудня 2016 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:
1 - до справи;
2- позивачу рекомендованим (34540, Сарненський р-н., Рівненська обл., с. Немовичі, вул. Островського, 54);
3- відповідачу рекомендованим (35500, Рівненська обл., м. Сарни, вул. Суворова, 24).