КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2016 р. Справа№ 910/13951/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Калатай Н.Ф.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Яценко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державної служби України у справах ветеранів та учасників антитерористичної операції

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.10.2016

у справі № 910/13951/16 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Державної служби України у справах ветеранів та учасників антитерористичної операції

до Благодійної організації «Надія на щастя»

про стягнення 245 828,88 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Максимчук О.О. - представник (довіреність від 05.12.2014 №779-вих);

від відповідача: 1) Бойчук І.В. - адвокат (договір про надання правової допомоги від 17.09.2016 №17/09/2016);

2) Резнікова Г.І. - представник (довіреність від 20.09.2016 №б/н),

ВСТАНОВИВ:

Державна служба України у справах ветеранів та учасників антитерористичної операції (надалі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Благодійної організації «Надія на щастя» (надалі - БО «Надія на щастя», відповідач) про стягнення 245 828, 88 грн, з яких 180 000,00 грн збитків, 8 907,57 грн інфляційних втрат, 2 921,31 грн 3 % річних та 54 000,00 грн штрафу, зумовлених неналежним виконанням відповідачем умов договору від 28.12.2015 № 14 про закупівлю за державні кошти послуг з надання психологічної реабілітації постраждалим учасникам антитерористичної операції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 у справі №910/13951/16 відмовлено Державній службі України у справах ветеранів та учасників антитерористичної операції в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державна служба України у справах ветеранів та учасників антитерористичної операції звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2016 зазначену апеляційну скаргу у складі колегії суддів: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Калатай Н.Ф. прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 08.12.2016.

В судовому засіданні 08.12.2016 представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечили, вважають їх безпідставними, а судове рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

08.12.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.12.2015 між Державною службою України у справах ветеранів та учасників антитерористичної операції (в тексті договору - замовник) та Благодійною організацією «Надія на щастя» (надалі - виконавець) був укладений договір про закупівлю за державні кошти №14, умовами якого передбачено, що виконавець зобов'язується у 2015 році надати послуги щодо здійснення за ДКПП 016-2010 код 74.90.2. послуги професійні, технічні та комерційні, інші, н. в. і. у. заходів з психологічної реабілітації постраждалих учасників антитерористичної операції згідно із специфікацією, що зазначена в Додатку №1 до даного договору у порядку, встановленому цим договором, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги, у порядку, за цінами та у строки, встановлені цим договором (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору виконавець зобов'язується надати послуги:

1.2.1. для учасників бойових дій - послуги (послуги включають поетапну реалізацію заходів з психологічної реабілітації) для осіб, які постраждали під час проведення антитерористичної операції та яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19 та 20 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Оподаткування податком на додану вартість провадиться на загальних підставах;

1.2.2. для інвалідів війни - послуги (послуги включають поетапну реалізацію заходів з психологічної реабілітації) для осіб, які постраждали під час проведення антитерористичної операції та яким встановлено статус інваліда війни відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (І, ІІ або ІІІ група інвалідності). Операції з постачання реабілітаційних послуг для інвалідів звільнено від оподаткування податком на додану вартість згідно із п. 197.1.6. Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 3.1. договору його ціна становить 180 000,00 грн, без ПДВ. Розрахунок ціни договору наведено у додатку №1 до даного договору.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що замовник щоквартально до 10 числа місяця, наступного за звітним періодом, подає списки учасників антитерористичної операції органові виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурним підрозділам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з питань соціального захисту населення, для надсилання їх до 15 числа структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад.

Умовами пункту 4.4. договору передбачено, що виконавець протягом 30 календарних днів з дня надходження коштів як попередньої оплати, підтверджує їх використання, надаючи замовнику акт приймання-передачі наданих послуг. У випадку нездійснення попередньої оплати акт складається щомісячно до 2-го числа наступного місяця.

Відповідно до пункту 4.6. договору виконавець протягом 10 календарних днів після завершення відповідного кварталу здійснює узагальнення інформації щодо загальної кількості учасників антитерористичної операції, які отримали послуги протягом звітного періоду (кварталу) відповідно до встановленої замовником форми, за результатами якого складається акт наданих послуг за відповідний квартал та, у випадку необхідності, здійснюються остаточні розрахунки.

Згідно з пунктом 5.3.6. договору виконавець зобов'язаний забезпечити надання послуг у повному обсязі виключно учасникам антитерористичної операції, які направляються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим договором та законодавством. Виконавець веде облік осіб, які прибули для проходження заходів щодо психологічної реабілітації, в тому числі, щодо їх належності до категорій, передбачених пунктами 1.2.1.-1.2.2. даного договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2015, а в частині виконання зобов'язань - до повного та належного їх виконання сторонами за цим договором (пункт 10.1. договору).

Сторонами підписана Специфікація (додаток №1 до договору), якою погоджено перелік заходів щодо психологічної реабілітації учасників антитерористичної операції: психологічна просвіта та консультування, психологічна діагностика, підбір методів психологічної реабілітації, психологічна допомога (терапія), психологічна корекція та проектування майбутнього, профілактика та запобігання кризовим явищам психологічного стану людини, кількість отримувачів послуг - 40, загальна вартість послуг - 180 000,00 грн.

Місцевий господарський суд дав належну оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору та правильно визначив, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору відповідач надав, а позивач отримав протягом звітного періоду з 18.12.2015 по 31.12.2015 послуги зі здійснення визначених специфікацією до договору заходів щодо психологічної реабілітації 40 постраждалим учасникам антитерористичної операції на загальну вартість 180 000,00 грн, про що сторонами складено акт приймання-передачі наданих послуг від 28.12.2015 №1, підписаний уповноваженими представниками обох сторін та скріплений їх печатками.

Відповідно до пункту 2. акту виконавець здійснив реабілітаційні заходи учасникам антитерористичної операції, які були направлені структурними підрозділами з питань соціального захисту населення в повному обсязі, в тому числі, відповідно до технічних, якісних та кількісних характеристик психологічної реабілітації, передбачених договором. Про результати проходження учасниками антитерористичної операції психологічної реабілітації (реабілітаційних заходів) виконавець повідомив відповідні структурні підрозділи з питань соціального захисту населення.

29.12.2015 позивачем відповідно до умов договору на підставі пункту 5 акту приймання-передачі наданих послуг №1 було перераховано на рахунок відповідача 180 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 29.12.2015 № 784.

Як встановлено судом, відповідач, керуючись пунктом 4.6. договору, здійснив узагальнення інформації щодо загальної кількості учасників антитерористичної операції, яким протягом ІV кварталу 2015 року були надані послуги зі здійснення визначених специфікацією до договору заходів щодо психологічної реабілітації, про що складено акт №1 надання послуг за ІV квартал 2015 року, відповідно до якого реабілітаційні заходи 40 постраждалим учасникам антитерористичної операції надано на загальну вартість 180 000,00 грн.

Як стверджує позивач, згідно направлень на психологічну реабілітацію, Благодійною організацією "Надія на щастя" забезпечено надання послуг учасникам антитерористичної операції, які були направлені Оболонським районним у м. Києві центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, який відповідно до Загального положення про центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 № 573, не є структурним підрозділом з питань соціального захисту населення.

У зв'язку з вказаними обставинами позивачем не було підписано акт № 1 надання послуг за ІV квартал 2015 року.

Так, з метою підтвердження направлення учасників антитерористичної операції до відповідача, позивач листом від 26.05.2016 №2591/01/08.1-16 звернувся до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Листом від 07.06.2016 №051/9146/1-015/1 Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надав відповідь, в якій повідомив, що за інформацією управлінь праці та соціального захисту населення районних в місті Києві державних адміністрацій до реабілітаційних установ, зазначених у листі, постраждалі учасники антитерористичної операції протягом 2015 року не направлялися.

Крім того, позивач вказав, що Державною фінансовою інспекцією України була проведена зустрічна звірка у Благодійній організації «Надія на щастя» з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Державної служби у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції за період з 16.09.2014 по 01.04.2016, за результатами якої не підтверджено:

- наявності в організації під час надання послуг учасникам антитерористичної операції приміщень для здійснення занять, санітарної зони (приміщення для особистої гігієни), приміщень для фізичного відновлення (спортивна зала, майданчик тощо), обладнання, апаратури, витратних матеріалів та інших об'єктів матеріально-технічної бази;

- наявності в організації необхідних дозвільних документів на здійснення психологічної реабілітації;

- фактичної наявності в організації практичного психолога з дипломом про повну вищу освіту за спеціальністю: «психологія», «практична психологія», або «медична психологія» та з досвідом роботи за вказаними спеціальностями не менше 5 років;

- ведення обліку благодійною організацією осіб, які прибули для проходження психологічної реабілітації;

- прибуття до організації та проходження учасниками антитерористичної операції курсу з психологічної реабілітації.

Таким чином, позивач стверджує, що Благодійна організація «Надія на щастя» не забезпечила надання послуг з психологічної реабілітації учасникам антитерористичної операції у встановленому договором порядку, внаслідок чого Державному бюджету України завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 180 000,00 грн, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 8 907,57 грн, 3 % річних у розмірі 2 921,31 грн та неустойку у вигляді штрафу у сумі 54 000,00 грн, що становить 30 % від загальної вартості ненаданих послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного сторонами у справі договору Оболонським районним у м. Києві центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді було направлено на психологічну реабілітацію до Благодійної організації «Надія на щастя» 40 учасників антитерористичної операції.

Проте, як зазначає позивач, Оболонський районний у м. Києві центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді не є структурним підрозділом з питань соціального захисту населення, у зв'язку з чим позивачем не був підписаний акт № 1 надання послуг за ІV квартал 2015 року.

Згідно з пунктом 1. Загального положення про центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 №573, центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді - спеціальний заклад, що проводить соціальну роботу з сім'ями, дітьми та молоддю, які перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги.

Центр утворюється, реорганізується та ліквідується відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування і належить до сфери його управління.

Діяльність центру спрямовується відповідно Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурним підрозділом з питань соціального захисту населення обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу відповідної ради (пункт 2 вказаного Положення).

Згідно з підпунктом 1 пункту 8 Положення місцевий центр, відповідно до покладених на нього завдань, здійснює заходи, у тому числі, щодо соціальної та/або психологічної підтримки учасників антитерористичної операції та внутрішньо переміщених осіб, організації надання їм допомоги з урахуванням визначених потреб.

Розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.01.2014 №19 затверджено Положення про Оболонський районний в місті Києві центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, відповідно до пункту 4 якого вказаний центр утворюється, реорганізовується і ліквідується Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією і належить до сфери її управління, діяльність Центру спрямовується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві держадміністрації.

Таким чином, твердження апелянта про те, що Оболонський районний в місті Києві центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді не є структурним підрозділом з питань соціального захисту є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що у направленнях на психологічну реабілітацію, які видані Оболонським районним у м. Києві центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, вказано, що учасники АТО направляються на реабілітацію відповідно до договору від 28.12.2016 №14, дані направлення містять підписи уповноваженої особи та скріплені печаткою Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, а відтак, у Благодійної організації «Надія на щастя» не було підстав для відмови у наданні послуг вказаним особам.

Крім того, договором не передбачено обов'язку виконавця послуг здійснювати контроль чи перевірку списків учасників АТО, направлених до реабілітаційної установи.

Щодо тверджень апелянта про те, що Державною фінансовою інспекцією України при здійсненні зустрічної звірки, проведеної у Благодійній організації «Надія на щастя» за період з 16.09.2014 по 01.04.2016, не підтверджено фактичне надання послуг з психологічної реабілітації учасникам АТО, про що зазначено у довідці від 22.04.2016 №04-2261з, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором, відповідачем надано договір оренди нежитлового приміщення від 15.09.2015 №00000042, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПС СЕРВІС» про оренду приміщення, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бородинська, буд. 14, для створення центру психологічної реабілітації, а також відповідні рахунки на оплату оренди приміщення та акти надання послуг.

З метою надання послуг з організації, утримання та оперативного управління кол-центром, підвищення кваліфікації психологів (тренінги, індивідуальні зайняття, проведення тестів), для здійснення юридичного супроводу учасників антитерористичної операції відповідачем з Громадською організацією «Право на зміни» було укладено договір про надання послуг від 10.12.2015 №3885622/1, копія якого міститься в матеріалах справи.

Таким чином, судовою колегією відхиляються твердження позивача про наявність підстав для стягнення з Благодійної організації «Надія на щастя» збитків у розмірі 180 000,00 грн з огляду на наступне.

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов'язання.

Стаття 224 Господарського кодексу України передбачає відшкодування збитків учасником господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не встановлено більший або менший розмір відшкодування.

Відповідно до положень цієї статті збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідальність особи у вигляді обов'язку відшкодувати завдані збитки наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад правопорушення, а саме: наявність збитків (їх документально підтвердженого розміру), протиправної поведінки, причинного зв'язку між поведінкою і збитками, вини.

Протиправна поведінка заподіювача збитків полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками) зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб'єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Саме на позивача покладено обов'язок доведення належними та допустимими доказами підстав для застосування такої міри відповідальності як застосування збитків.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі № 2/121-30/118.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій під час виконання умов спірного договору, як і не надано доказів наявності вини відповідача.

Надана позивачем довідка Державної фінансової інспекції України від 22.04.2016 №04-22/61з не є підставою для безспірного і безумовного визначення наявності порушення в діях відповідача і стягнення коштів, отриманих на виконання договірних відносин.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та заподіянням збитків, зокрема, протиправність поведінки відповідача як заподіювача збитків та наявність вини останнього, а тому відсутні підстави для застосування до нього цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків у розмірі 180 000,00 грн.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 8 907,57 грн, 3 % річних у розмірі 2 921,31 грн та неустойки у вигляді штрафу у сумі 54 000, 00 грн також не підлягають задоволенню, оскільки вони є як похідними вимогами від основного зобов'язання, в задоволенні якого судом відмовлено.

Згідно статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 24.10.2016 у справі №910/13591/16 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України у справах ветеранів та учасників антитерористичної операції на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 у справі №910/13591/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 у справі №910/13591/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13591/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Н.Ф. Калатай

Г.А. Жук