ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016р. Справа№ 914/2601/16

За позовом:Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів

до відповідача: Комунального підприємства Камянкаводоканал, м.Камянка-Бузька, Львівська область;

про: відшкодування збитків завданих державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства у розмірі 156 913,88 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_1 представник за довіреністю від 01.11.2016р.

На розгляд господарського суду Львівської області 07.10.2016р. Державною екологічною інспекцією у Львівській області подано позов до Комунального підприємства Камянкаводоканал про відшкодування збитків заподіяних державі, внаслідок порушень вимог природоохоронного законодавства у розмірі 156 913,88 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 10.10.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 31.10.2016р., про що сторони були повідомлені належним чином під розписку, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 31.10.2016р. розгляд справи відкладено на 14.11.2016р., а 14.11.2016р. на 28.11.2016р.

В судовому засіданні 28.11.2016р. з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин справи оголошено перерву до 05.12.2016р.

05.12.2016р. ухвалою суду продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 12.12.2016р.

06.12.216р. позивачем подано письмові пояснення (вх.№ 48997/16) з додатками.

В судове засідання 12.12.2016р. позивач явку повноважного представника не забезпечив, про причини не явки суд не повідомив, на виконання вимог ухвали суду від 05.12.2016р. подав припис № 752-04 від 19.08.2013р. щодо дотримання природоохоронного законодавства, дозвіл на спеціальне водокористування від 08.07.2010р. та наказ від 18.07.2013р. № 460-і/п на проведення планових перевірок. В письмових поясненнях (вх.№ 48997/16 від 06.12.2016р.) просить позовні вимоги задоволити повністю.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення вимог чинного законодавства допущено порушення вимог природоохоронного законодавства України. Державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Львівської області у період 08.07.2012р. по 31.07.2013р. проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у КП «Камянкаводоканал». Про зазначене складено Акт перевірки № №1477/04/1295. В ході перевірки виявлено порушення у галузі охорони і раціонального використання вод та відтворення водних ресурсів та надр. Наведене стало підставою для нарахування відповідачу 156 913.88 грн. шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

В судовому засіданні 12.12.2016р. представник відповідача проти позову заперечує, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву (вх.№ 43047/16 від 30.10.2016р.) та заяви про застосування строків позовної давності. Просить в позові відмовити.

Відповідно до ст. 69 ГПК України, суд обмежений строками розгляду справи.

В судовому засіданні 12.12.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши наявні докази заслухавши пояснення представника відповідача, судом встановлено наступне.

25.07.2013 року по 14.08.2013 року позивачем проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідачем КП «Кам»янкаводоканал». За результатами перевірки складено Акт №1477/04/1295 (надалі Акт).

Так, проведеною перевіркою, про що зазначено у відповідному Акті, виявлено порушення у галузі охорони і раціонального використання вод та відтворення водних ресурсів та надр.

Зокрема, у Акті зазначено, що відповідач надає послуги по водопостачанню міста Камянка-Бузька, с. Жовтанці, смт. Новий Яричів, смт. Запитів. Для здійснення водопостачання КП «Камянкаводоканал» утримує на балансі та експлуатує водозабори прісних підземних вод, що розташовані в межах Камянка-Бузького адміністративного району, зокрема на території Запитівської селищної ради (свердловини №1 Ре, №2 Ре). Паспорти свердловин та паспорт на каптаж в наявності, розроблені та зареєстровані в геолого- екологічному центрі ЛГРЕ ДП «Західукргеологія». Середньо - добовий забір води по журналу обліку за 2012 рік та 2013 рік становить: позабору смт. Новий Яричів 101,1 м.куб/добу води; по водозабору смт. Запитів 27,39 м.куб./добу води; по водозабору в с. Тадані, Колоденці 716, 71м.куб./добу води. При цьому зроблено висновок, що загальний ліміт забору води та використання підземних вод для госппитного водопостачання смт. Запитів та смт. Новий Яричів становить менше 300 м.куб./добу води.

Порушення полягало у відсутності дозволу на спеціальне водокористування та на встановлені нормативи ГДС забруднюючих речовин з очисних споруд у водні обєкти з очисних споруд м. Камянка Бузька, Запитів, Новий Яричів.

Щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства позивачем видано припис №752-04 від 19.08.2013 року. Зокрема, у приписі зазначено, зокрема, про необхідність отримання у встановленому законодавством порядку дозвіл на спеціальне водокористування та встановлені нормативи ГДС забруднюючих речовин з очисних споруд у водні обєкти.

Матеріали справи містять дозвіл на спеціальне водокористування від 08 липня 2010 року №Укр-1827-10/льв.ГДС до 08 липня 2012 року.

У звязку з цим, позивач просить суд стягнути збитки за самовільний забір прісних вод у межах Запитівської селищної ради Камянко-Бузького району Львівської області без дозволу на спеціальне водокористування із свердловин №1 Ре та №2 Ре та за самовільний скид стічних вод з очисних споруд.

04.09.2013 року відповідачу надіслано претензію №998 про відшкодування збитків у сумі 156 550,28 грн., заподіяних державі порушенням вимог природоохоронного законодавства.

07.10.2016 року позивачем подано позовну заяву до суду про відшкодування завданих збитків. До позовної заяви додано заяву про поновлення строку подання позовної заяви. Зазначено, що Державною екологічною інспекцією у Львівській області пропущено строк звернення з позовною заявою у звязку з відсутністю коштів на сплату судового збору.

Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (вх. № 43047/16 клопотання від 31.10.2016 року). До клопотання також надано судові рішення судів адміністративної юрисдикції.

Так, відповідач наголошує, що ним було подано до Львівського окружного адміністративного суду позов до Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, Державного управління охорони навколишнього природнього середовища у Львівській області, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача управління «Дозвільний офіс» Львівської міської ради про визнання протиправними дії Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області у винесенні письмових повідомлень у вигляді листів № 16-7065 від 19.07.2012 року та № 16-509 від 04.02.2013 року про відмову у погодженні КП «Кам'янкаводоканал» Дозволу на спеціальне водокористування та Департаменту екології і природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації у винесенні письмових повідомлення у вигляді листів № 05-1573 від 02.10.2013 року і № 05-1876 від 25.10.2013 року про відмову у погодженні КП «Кам'янкаводоканал» Дозволу на спеціальне водокористування; визнання незаконними та скасування письмових повідомлень Державного управління навколишнього природного середовища у Львівській області у винесенні письмових повідомлень у вигляді листів № 16-7065 від 19.07.2012 року та № 16-509 від 04.02.2013 року про відмову у погодженні КП «Кам'янкаводоканал» Дозволу на спеціальне водокористування та Департаменту екології і природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації у винесенні письмового повідомлення у вигляді листів № 05-1573 від 02.10.2013 року і № 05-1876 від 25.10.2013 року про відмову у погодженні КП «Кам'янкаводоканал» Дозволу на спеціальне водокористування; зобов'язати Департамент екології і природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації встановити позивачу нормативи гранично допустимих скидів (ГДС) забруднюючих речовин у водні об'єкти із зворотними водами та прийняти від КП «Кам'янкаводоканал» і погодити документи дозвільного характеру на спеціальне водокористування.

Львівським окружним адміністративним судом у постанові від 16 квітня 2014 року було встановлено,що 12.07.2012 року довіреною особою позивача було подано третій особі заяву на отримання дозволу на спеціальне водокористування з додатками. Вказану заяву третьою особою передано Державному управлінню охорони навколишнього природного середовища у Львівській області 13.07.2012 року.

19.07.2012 року Державним управлінням охорони навколишнього природнього середовища у Львівській області винесено повідомлення № 16-7065 про відмову у видачі дозволу на спеціальне водокористування. Вказане повідомлення було передано третій особі 31.07.2012 року.

31.01.2013 року довіреною особою позивача було подано третій особі заяву на отримання дозволу на спеціальне водокористування з додатками. Вказану заяву третьою особою передано Державному управлінню охорони навколишнього природного середовища у Львівській області 31.01.2013 року.

04.02.2013 року Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Львівській області винесено повідомлення № 16-509 про відмову у видачі дозволу на спеціальне водокористування. Вказане повідомлення було передано третій особі 21.02.2013 року.

23.09.2013 року довіреною особою позивача було подано третій особі заяву на отримання дозволу на спеціальне водокористування з додатками. Вказану заяву третьою особою передано Департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації 24.09.2013 року.

02.10.2013 року Департаментом екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації винесено повідомлення № 05-1573 про відмову у видачі дозволу на спеціальне водокористування. Вказане повідомлення було передано третій особі 08.10.2013 року. У повідомленні позивачу запропоновано представити проект гранично допустимих скидів забруднюючих речовин у водний об'єкт (ГДС), розроблений проектною організацією, що має чинний дозвіл Мінприроди на розроблення проектів нормативів ГДС відповідно до Інструкції про порядок розробки та затвердження гранично допустимих скидів (ГДС) речовин у водні об'єкти із зворотними водами та проект Регламенту (Інформаційної картки) щодо одержання дозволу на спеціальне водокористування - розроблення документів, у яких обґрунтовуються обсяги скидів, здійснюють організації, яким надано право на розроблення таких документів та які занесені до переліку Мінприроди. Також повідомлено, що матеріали клопотання щодо дозволу на спеціальне водокористування у разі використання підземних вод погоджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

25.10.2013 року позивачем було подано заяву на отримання дозволу на спеціальне водокористування з додатками.

30.10.2013 року Департаментом екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації винесено повідомлення № 05-1876 про відмову у видачі дозволу на спеціальне водокористування. У повідомленні позивачу запропоновано представити проект гранично допустимих скидів забруднюючих речовин у водний об'єкт (ГДС), розроблений проектною організацією, що має чинний дозвіл Мінприроди на розроблення проектів нормативів ГДС відповідно до Інструкції про порядок розробки та затвердження гранично допустимих скидів (ГДС) речовин у водні об'єкти із зворотними водами та проект Регламенту (Інформаційної картки) щодо одержання дозволу на спеціальне водокористування - розроблення документів, у яких обґрунтовуються обсяги скидів, здійснюють організації, яким надано право на розроблення таких документів та які занесені до переліку Мінприроди. Також повідомлено, що матеріали клопотання щодо дозволу на спеціальне водокористування у разі використання підземних вод погоджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року у справі №813/9101/13-а позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державного управляння охорони навколишнього природного середовища в Львівській області щодо винесення письмових повідомлень у вигляді листів № 16-7065 від 19.07.2012 року та № 16-509 від 04.02.2013 року про відмову у погодженні КП «Кам'янкаводоканал» Дозволу на спеціальне водокористування; Визнано протиправними дії Департаменту екології і природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації щодо винесення письмових повідомлень у вигляді листів № 05-1573 від 02.10.2013 року і № 05-1876 від 25.10.2013 року про відмову у погодженні КП «Кам'янкаводоканал» Дозволу на спеціальне водокористування; Визнано протиправними та скасовано письмові повідомлення про відмову у погодженні КП «Кам'янкаводоканал» Дозволу на спеціальне водокористування Державного управління навколишнього природного середовища в Львівській області № 16-7065 від 19.07.2012 року та № 16-509 від 04.02.2013 року; Визнано протиправними та скасувано письмові повідомлення про відмову у погодженні КП «Кам'янкаводоканал» Дозволу на спеціальне водокористування. Департаменту екології і природних ресурсів Львівської обласної державної № 05-1573 від 02.10.2013 року і № 05-1876 від 25.10.2013 року.

Щодо вимоги про зобов'язання Департаменту екології і природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації встановити позивачу нормативи гранично допустимих скидів (ГДС) забруднюючих речовин у водні об'єкти із зворотними водами та прийняти від КП «Кам'янкаводоканал» і погодження документів дозвільного характеру на спеціальне водокористування, адміністративний суд зазначив, що в свою чергу в разі задоволення адміністративного позову не може давати вказівки з питань, що належать до компетенції органу Департамент екології і природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації. Задоволення вказаної позовної вимоги було б втручанням у повноваження та діяльність суб'єктів владних повноважень та підміною їх функцій, втручанням у його компетенцію та суперечитиме завданням адміністративного судочинства визначеним у ст. 2 КАС України. При цьому у мотивувальній частині постанови наголосив, що відповідно до п.2.32. наказу Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 03.07. 2009 року №116 перегляд ГДС речовин виконується не рідше одного разу на пять років. З попереднього дозволу вбачається, що такий був виданий 05.08.2009 року на підставі розроблених ГДС, які є додатками до даного спецдозволу, термін дії даних ГДС закінчується 05.08.2014 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі №876/4842/14 зазначена постанова залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 травня 2016 року касаційні скарги Департаменту екології та природних ресурсів Львівської облдержадміністрації, Державного управління охорони навколишнього природнього середовища у Львівській області залишено без задоволення, а судові рішення без змін.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Стаття 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (далі Закон) передбачає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, на пільгових умовах.

Статтями 68, 69 Закону встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 ГК України також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до Водного кодексу України (далі ВК України) підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827).

Стаття 2 ВК України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто прісні підземні води це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 ВК України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, статті 49 ВК України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування право на їх використання.

Разом із тим Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб'єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21 Кодексу України про надра).

Статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб'єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Однією з обов'язкових умов для звільнення суб'єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб.

Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби".

Проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об'єктами для потреб галузей економіки) ВК України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби" (правова позиція судової палати у господарських справах Верховного Суду України, зазначена у постанові від 01 квітня 2015 року у справі 3-32 гс15).

За змістом ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у порушенні правил спеціального водокористування.

Пунктом 1.2. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 року №389, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2009 року за №767/16783 (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) (надалі ОСОБА_1) передбачено, що ця ОСОБА_1 встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які призвели до: забруднення водних об'єктів, у тому числі пов'язаного із самовільними та аварійними скидами у водний об'єкт забруднюючих речовин із зворотними водами або речовин у складі сировини, продукції чи відходів, крім випадків забруднення територіальних і внутрішніх морських вод та виключної морської економічної зони України із суден, кораблів та інших плавучих засобів; забруднення поверхневих та підземних вод під впливом полігонів (сміттєзвалищ) твердих побутових та промислових відходів та обумовлені: самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування; забором, використанням води та скидом забруднюючих речовин із зворотними водами з порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування.

Отже, чинним законодавством встановлено самостійні підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема внаслідок самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування.

(Правова позиція судової палати у господарських справах Верховного Суду України, зазначена у постанові від 03 вересня 2013 року у справі 3-26 гс13).

Суд також зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Частиною 5 статті 4-1 вказаного Закону передбачено, що підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є: подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Письмове повідомлення дозвільного органу про відмову у видачі документа дозвільного характеру надається суб'єкту господарювання особисто або надсилається поштовим відправленням з описом вкладення або у випадках, передбачених законом, - в електронній формі за допомогою засобів телекомунікацій із зазначенням передбачених законом підстав для такої відмови у строк, встановлений для видачі документа дозвільного характеру.

Згідно з частиною 6 статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" у разі усунення суб'єктом господарювання причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, повторний розгляд документів здійснюється дозвільним органом у строк, що не перевищує п'яти робочих днів з дня отримання відповідної заяви суб'єкта господарювання, документів, необхідних для видачі документа дозвільного характеру, і документів, які засвідчують усунення причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Кабінету Міністрів України від 27.01.2010 № 77 "Деякі питання застосування принципу мовчазної згоди" установлено, що в разі ненадання у визначений законом строк суб'єкту господарювання документа дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру через 10 робочих днів з дня закінчення строку, встановленого для видачі документа дозвільного характеру або прийняття рішення про відмову в його видачі, на підставі копії опису прийнятих документів з відміткою про дату їх прийняття.

Отже, за змістом наведених норм, з врахуванням фактів, встановлених судами адміністративної юрисдикції у вищезазначених судових рішень, право на проведення певних дій щодо здійснення господарської діяльності без отримання дозволу (у даному випадку здійснення забору води) виникає у разі недотримання дозвільним органом визначеного нормами чинного законодавства строку для надіслання відповіді щодо розгляду заяви про видачу документа дозвільного характеру та не ставиться в залежність від причин відмови у такій видачі, зробленій поза межами встановленого строку.

Щодо позовної давності. У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, інститут позовної давності передбачає обставини, які є підставами для зупинення та переривання строку давності, вичерпний перелік яких встановлено статтями 263, 264 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (статті 256, 257, 267 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому суд повинен встановити не лише момент, коли особа довідалася, але й коли могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (постанова Верховного Суду України від 8 червня 2016р. у справі № 3-512гс16).

Як зазначено вище, 07.10.2016 року позивачем подано позовну заяву до суду про відшкодування завданих збитків. До позовної заяви додано заяву про поновлення строку подання позовної заяви. Зазначено, що Державною екологічною інспекцією у Львівській області пропущено строк звернення з позовною заявою у звязку з відсутністю коштів на сплату судового збору.

Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (вх..№ 43047/16 клопотання від 31.10.2016 року).

Так, 25.07.2013 року по 14.08.2013 року позивачем проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідачем КП «Камянкаводоканал». За результатами перевірки складено Акт №1477/04/1295 від 14.08.2013 року та проведено розрахунки відшкодування збитків.

04.09.2013 року відповідачу направлено претензію №998 про відшкодування збитків у сумі 156 550,28 грн., заподіяних державі порушенням вимог природоохоронного законодавства та претензію №1003 про відшкодування збитків у сумі 363,60 грн., заподіяних державі порушенням вимог природоохоронного законодавства.

Позов подано до суду 07.10.2016 року.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів.

Подане позивачем клопотання про поновлення строку подання позовної заяви у звязку з відсутністю коштів на сплату судового збору судом не оцінюється як поважна причина пропуску строку звернення до суду, оскільки особа, зокрема могла подати позов у межах строку позовної давності з клопотанням клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, як зазначено у п. 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 « Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Пунктом 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов'язок негайного виконання зобов'язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором.

Статтею 268 ЦК України не передбачено, що на вимоги, які є предметом розгляду позовна давність не поширюється.

Інших належних та допустимих доказів поважності причини пропуску строку позовної давності, його переривання чи зупинення суду не подано.

Оскільки позовна давність за вимогою позивача закінчилася у вересні 2016 року, а особа звернулася до суду у жовтні 2016 року, суд доходить висновку, що має місце пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту всього наведеного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 35, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.12.2016р.

Суддя Коссак С.М.