Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "19" грудня 2016 р. Справа № 906/1040/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - адвокат, договір № 3 від 28.10.16р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "КВЖРЕП № 8" (м.Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Допомога" (м.Бердичів Житомирської області)

про стягнення 17532,09 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 17532,09 грн. завданих матеріальних збитків у зв'язку з неналежним виконанням договору № 51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті від 01.07.16р.

В обґрунтування позову позивач зазначив, зокрема, що підставою позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору № 51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті від 01.07.16р., внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки на суму 17532,09 грн. через крадіжку його майна.

Заявою від 16.12.16р. № 1499 позивач просив відкласти розгляд справи у зв'язку з перебуванням його представника на лікарняному (а.с.99).

Явка представників сторін в дане судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до ст.69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Оскільки 20.12.16р. закінчується встановлений законом двохмісячний строк розгляду спору, клопотань про продовження його розгляду у додаткові п'ятнадцять днів відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України суду не надходило, тому у господарського суду відсутні законні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до пп.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", - у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Судом враховується той факт, що позивач не був позбавлений можливості направити в судове засідання будь-якого іншого представника.

У зв'язку з викладеним, заяву позивача про відкладення розгляду справи суд залишає без задоволення.

Відповідач у відзиві від 30.11.16р. на позовну заяву та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні у зв'язку з безпідставністю (а.с.75,76). Зокрема, зазначили, що позивачем до позову не додано жодного обґрунтування причинно - наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача і збитками позивача та не підтверджена реальність неодержаних позивачем доходів, а також вказали про відсутність встановленого судом факту вини відповідача, що унеможливлює будь-яке стягнення матеріальних збитків на користь позивача.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.16р. між сторонами укладено договір №51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті, згідно умов якого замовник (позивач) передав, а виконавець (відповідач) прийняв під охорону майно, що знаходиться на об'єктах, перерахованих в дислокації (додаток 1 та 1.1 до договору)(пп.2.1 договору)(а.с.12-15).

Згідно пп.2.2 договору, охорона майна, що знаходиться на об'єкті, здійснюється у дні і години, вказані у дислокації.

Відповідно до пп.2.3 договору, система охорони майна на об'єктах визначається виконавцем і узгоджується з замовником. Вказівки охорони по виконанню встановленого режиму охорони, впровадженню та утриманню сигналізації у відповідності з діючими нормативними актами України є обов'язковими для замовника.

Згідно пп.2.7 договору, невідповідність стану технічної укріпленості об'єктів, де знаходиться майно замовника, вимогами діючих нормативних актів України зазначається у Відомостях про недоліки в технічній укріпленості та оснащеності об'єктів.

Відповідно до пп.4.1.1 пп.4.1 договору, відповідач зобов'язався, зокрема, забезпечити охорону майна замовника, прийнятого під охорону, від розкрадання і не допускати проникнення сторонніх осіб на об'єкт, де знаходиться майно, що охороняється.

Підпунктом 6.1.1 пп.6.1 договору, охорона (відповідач) несе відповідальність за прямі дійсні збитки, заподіяні замовнику внаслідок неналежного виконання охороною договірних зобов'язань за умов крадіжки майна у період його охорони.

Згідно пп.6.2 договору, факти вини охорони у допущенні крадіжки, а також знищенні або пошкодженні майна замовника, що охороняється, сторонніми особами, які проникли на об'єкт або внаслідок пожежі чи в силу інших причин, в разі виникнення спору встановлюються судом.

Відповідно до пп.6.4 договору сторони погодили, що відшкодування замовнику заподіяних збитків здійснюється охороною за власною ініціативою або за рішенням суду, що набрав законної сили. Розмір збитків має бути підтверджений відповідними документами і розрахунками вартості викрадених, знищених чи пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, складеними за участю охорони та звіреними з бухгалтерськими даними. До збитків, що підлягають відшкодуванню, включається вартість викраденою або знищеного майна, розмір зниження в ціні пошкоджених товарно-матеріальних цінностей або витрати проведенні на відновлення пошкодженого майна, сума викрадених грошових коштів, що не перевищують ліміту каси, встановленого для цього об'єкта.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач, зокрема, зазначив, що у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору № 51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті від 01.07.16р., а саме нездійсненням охорони майна позивача за адресою: м.Житомир, вул.Київська 43, 7 вересня 2016р. приблизно о четвертій годині ранку була скоєна крадіжка не встановленою особою таємно, шляхом віджиму металопластикового вікна, яка проникла до службового приміщення позивача та завдала значну матеріальну шкоду підприємству.

Позивач вказав, що 06.09.16р. після 18.00 години позивач відповідно до додатку №1 до договору № 51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті від 01.07.16р. "Дислокація об'єктів", передав майно під охорону, що знаходиться на об'єкті за адресою: м.Житомир, вул.Київська 43, при цьому ним було перевірено справний стан стін, стелі, підлоги, вікон, датчиків об'єма руху скла вікон, люків та дверей об'єкта, а також відсутність сторонніх осіб у приміщеннях, відключення електрогазоприладів, інших джерел вогню та системи водопостачання (на підставі пп.5.1.3, 5.1.5 договору).

Згідно даних позивача, по факту цієї крадіжки на підставі ч.3 ст.185 КК України відкрито кримінальне провадження за № 0005785, що підтвердив листом та довідкою Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області (а.с.22,23).

Позивач зазначив, що відповідачем в порушення пп.4.4.1 договору № 51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті від 01.07.16р., ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України не було належним чином виконано свої договірні зобов'язання, в результаті чого у зв'язку з крадіжкою майна позивач поніс значні матеріальні збитки, оскільки було викрадено:

- монітор Viewsonic VA2037а-Іеd;

- монітор LG 22МРS7А-Р;

- багато функціональний принтер (БФП) Samsung SСХ-3405.

Відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996р. № 116 із змінами і доповненнями, внесеними від 16.12.09р., позивачем проведено розрахунок розміру нанесених йому матеріальних збитків на загальну суму 17532,09 грн. (а.с.4,5,29-31).

Згідно даних позивача, в порядку досудового врегулювання господарського спору на адресу відповідача ним направлялася претензія від 07.09.16р. № 1069 з вимогою відшкодування завданих збитків в сумі 11487,00 грн. (а.с.25,26).

У зв'язку з відсутністю відповіді на дану претензію, позивачем було направлено відповідачу лист від 15.09.16р. № 1115, в якому він, зокрема, просив вважати з 19.09.16р. договір № 51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті від 01.07.16р. розірваним на підставі ст.907 ЦК України (а.с.24).

У листі - відповіді від 30.09.16р. № 37 відповідач заперечив щодо вимог позивача, посилаючись на умови пп.7.1.2 пп.7.1 та пп.7.2 договору № 51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті від 01.07.16р. (а.с.27). Також відповідач зазначив про те, що офісне приміщення позивача не відповідає будівельним нормам для технічної охорони та, що охорона здійснювалась відповідачем на умовах спостереження, а також зауважив, що ним неодноразово висловлювались пропозиції щодо дообладнання сигналізації додатковим рубежем охорони та встановлення ґрат на вікнах та дверях офісу, але ніяких дій зі сторони позивача здійснено не було. З приводу крадіжки офісної техніки відповідач зазначив, що злочинці були в приміщенні офісу всього 40 секунд, а група охорони прибула до об'єкту через 3 хвилини (за технічними даними пульта спостереження та незалежної від ТОВ "Допомога" системи глобального позиціювання) та, що дана пригода сталася не з вини охорони, а через незадовільний технічний стан об'єкту охорони.

Позивач в обґрунтування свого позову також зазначив, що відповідачем було встановлено усі технічні засоби охорони, які використовуються під час охоронної діяльності (системи, прилади, обладнання, для здійснення охорони, датчики об'єму руху скла у всіх кабінетах нашого підприємства) та, що ніяких окремих пропозицій щодо встановлення "додаткового" рубежу охорони, або виділення додаткових коштів ні в письмовій, ні в усній формі позивачу від відповідача не надходило.

Крім того, позивач щодо встановлення грат на вікнах та дверях офісу зазначив, що грати на вікнах та дверях офісу були і в 2015 році та стоять по даний час (а.с.6,39).

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив про належне виконання ним умов договору № 51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті від 01.07.16р., посилаючись, зокрема, на те, що 07.09.16р. співробітники відповідача прибули на місце події в термін 3 хв.07 сек. з моменту спрацювання охоронної сигналізації, що підтвердив витягом з Електронного журналу пультової інформації по об'єкту позивача, пояснювальними записками працівників відповідача, а також незалежною організацією ТОВ "ДЖИ ПІ ЕС Партнер Компані" щодо відслідковування пересування екіпажу пультової охорони (а.с.77-87).

Відповідач зазначив, що зловмисники знаходились в приміщенні лише 39 секунд та, що саме цей факт підтверджує, що крадіжка могла статися саме з причин бездіяльності позивача, яка полягає у невстановленні на вікнах ґрат, ролетів тощо і, що про необхідність встановлення ґрат або ролетів неодноразово попереджалися представники позивача працівниками відповідача.

На думку відповідача, надані позивачем фотокартки приміщення з наявними ґратами, не можуть бути належним доказом, так як вони зроблені 19.10.16р., тобто через 40 діб після крадіжки. Натомість вважає єдиним належним доказом наявності або відсутності ґрат в день крадіжки є протокол огляду місця події, складений працівниками поліції, що прибули по виклику.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем до позову не додано жодного обґрунтування причинно - наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача і збитками позивача та не підтверджена реальність неодержаних позивачем доходів, а також вказав про відсутність встановленого судом факту вини відповідача, що унеможливлює будь-яке стягнення матеріальних збитків на користь позивача.

Господарський суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Частиною 1 ст.174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.22 ЦК України, під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. Тобто, з урахуванням вище приведених положень, необхідними умовами для стягнення збитків є підтверджена належними доказами наявність певного розміру шкоди; підтверджена належними доказами протиправна поведінка заподіювача шкоди; засвідчений належними доказами факт того, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача шкоди є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки; докази, що засвідчують наявність ознак вини заподіювача шкоди.

Таким чином, предметом доказування у справі про стягнення збитків є наявність усіх складових елементів правопорушення.

Натомість, господарським судом встановлено, що доказів які б засвідчували наявність необхідних передумов для нарахування та стягнення збитків в сумі 17532,09 грн. матеріали справи не містять та таких доказів, всупереч ст.33 ГПК України, позивачем суду не надано, з огляду на наступне.

Так, матеріали справи свідчать, що 07.09.16р. співробітники відповідача прибули на місце події в термін 3 хв.07 сек. з моменту спрацювання охоронної сигналізації, що підтверджується витягом з Електронного журналу пультової інформації по об'єкту позивача (а.с.77), пояснювальними записками працівників відповідача (а.с.86,87,103, 105,108), листом незалежної організації ТОВ "ДЖИ ПІ ЕС Партнер Компані" від 09.11.16р. щодо відслідковування пересування екіпажу пультової охорони (а.с.84). Таким чином, викрадачі знаходились в приміщенні лише 39 секунд.

В матеріалах справи відсутні дані щодо належного виконання позивачем умов пп.2.3, 2.7 договору № 51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті від 01.07.16р.

Так, зокрема, позивачем не надано суду неспростовних доказів про те, що вікна охоронюваного об'єкта були заґратовані.

Поданий позивачем в обґрунтування позовних вимог фотознімок, господарський суд не вважає належним доказом наявності грат на вікнах, оскільки він датований 19.10.16р., тобто після вчинення крадіжки, а також з нього не вбачається, що він здійснений саме у приміщенні позивача і саме в тій кімнаті, де відбулась крадіжка (а.с.39).

Крім того, сума 17532,09 грн. завданих матеріальних збитків у зв'язку з неналежним виконанням договору № 51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті від 01.07.16р. була визначена позивачем в односторонньому порядку, а не експертним шляхом.

При цьому, судом враховується також той факт, що відповідно до додатку № 1 до договору № 51С5 ц.о. на централізовану охорону майна на об'єкті від 01.07.16р. відповідачу був переданий під охорону лише один з трьох викрадених у позивача предметів, а саме - багато функціональний пристрій Samsung SСХ-3405 (а.с.15).

Доказів про те, що позивачем були передані відповідачу під охорону монітор Viewsonic VA2037а-Іеd та монітор LG 22МРS7А-Р, які, як зазначив позивач, були викрадені, суду надано не було.

Судом також враховується той факт, що з пояснень працівників відповідача видно, що на день вчинення крадіжки на вікнах приміщення позивача грати були відсутні (а.с.103, 105, 108).

Натомість, позивачем, як вже зазначалось, не подано неспростовних доказів наявності грат на вікнах його приміщення. На запит господарського суду до Житомирського відділу поліції з метою встановлення даного факту відповіді не надійшло (а.с.97). А направляти повторний запит з цього приводу господарському суду перешкоджає закінчення встановлених законом строків розгляду спору.

За таких обставин, господарський суд не вбачає вини відповідача у проникненні викрадачів в охоронюване приміщення позивача. При цьому, суд також враховує час, за який крадії вчинили крадіжку та час, за який група реагування відповідача прибула на місце злочину.

Також станом на день вирішення спору в матеріалах справи відсутні відомості щодо закінчення досудового розслідування, яке порушене за фактом вчинення крадіжки у позивача.

У зв'язку з цим, господарський суд відмовляє у задоволенні заявленого позову у зв'язку з його безпідставністю.

При відмові в позові судовий збір, згідно ст.49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.12.16

Суддя Гансецький В.П.

Друк: 2 прим.:

1 - у справу,

2 - позивачу (рек. з повід. про вруч.).