ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа № 907/311/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я. О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 представники (довіреності в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 представники (довіреності в матеріалах справи);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих № 14/2-1409 від 30.09.2016

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.09.2016 (головуючий суддя Кривка В.П., судді Ремецькі О.Ф. та Йосипчук О.С.)

у справі № 907/311/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз, м. Ужгород

про стягнення 1 267 609, 21 грн.

У травні 2016 року ПАТ НАК Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз про стягнення 1 267 609, 21 грн, з яких: 599 184, 15 грн пені, 61765, 68 грн 3% річних та 606 659, 38 грн інфляційних втрат. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 04.01.2013 сторони уклали договір купівлі-продажу природного газу №13-234-В, відповідно до п.1.1 якого позивач зобовязаний передати відповідачу природний газ для забезпечення власних потреб обєктів, які знаходяться на балансі покупця, а відповідач взяв на себе зобовязання прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору. Позивач вказує, що на виконання умов цього договору він передав відповідачу за період з січня 2013року по вересень 2015 року природний газ на загальну суму 3 677 830, 59 грн, що підтверджено щомісячними актами приймання-передачі природного газу. Пунктом 6.1 договору встановлено, що розрахунок за фактично переданий газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. В порушення умов договору відповідач прострочив оплату газу, у звязку з чим на підставі ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України, ст.ст.93, 231 ГК України та пункту 7.2 договору позивач просив стягнути з відповідача 599 184, 15 грн пені, 61 765, 68 грн - 3% річних та 606 659, 38 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 15.09.2016 у справі №907/311/16 у задоволенні позову відмовлено.

При відмові в позові суд першої інстанції виходив з того, що п. 3.4 договору купівлі продажу природного газу №13-234-В від 04.01.2013 передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місцям продажу газу, покупець (відповідач) повинен надати продавцеві (позивачу) підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а продавець зобовязаний не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місцям продажу газу, повернути покупцеві підписані зі своєї сторони акти, надані покупцем, або надати письмову відмову від їх підписання. Суд встановив, що відповідач надіслав на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою товариства акти приймання-передачі природного газу, однак позивач не надав доказів повернення (надіслання) підписаних ним актів за спірний період. У звязку з невиконанням позивачем свого обовязку щодо повернення підписаних актів приймання-передачі газу, суд дійшов висновку, що у позивача не виникло права вимагати у відповідача виконання зустрічного зобовязання здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Апелянт вказує, зокрема, що за умовами договору відповідач мав оплатити газ, шляхом здійснення упродовж місяця поставки газу 100% поточної оплати вартості газу, а у разі неповної оплати упродовж місяця поставки газу здійснити остаточний розрахунок до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту (п.6.1 договору). Суду надані підписані сторонами акти приймання-передачі газу, в яких вказана дата складання та підписання актів. Відповідач підписав акти приймання-передачі природного газу без застережень, жодних претензій щодо недопостачання обємів газу ні при підписанні вказаних актів, ні в судовому засіданні відповідач не заявляв.

Посилаючись на практику Вищого господарського суду України, стверджує, що обовязок відповідача з оплати поставленого газу не повязаний з повернення підписаних актів.

Вважає, що такий обовязок виникає у відповідача з факту приймання природного газу, а не з факту повернення йому підписаного акту.

Крім того, звертає увагу суду, що відповідач погасив заборгованість з поставленого природного газу, загальна сума оплат відповідає кількості та вартості поставленого газу.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому суду 29.11.2016, відповідач заперечує проти доводів скаржника. Вважає, що не надавши доказів повернення покупцеві (відповідачу) актів приймання-передачі природного газу, позивач не довів факту передачі відповідачу товаророзпорядчих документів, на підставі яких відповідач мав здійснити остаточний розрахунок. Відтак вважає, що позивачем не доведено факту прострочення виконання зобовязання відповідачем та порушення строків оплати, оскільки остаточний строк проведення розрахунків відповідно до п.6.1 договору не настав.

13 грудня 2016 року відповідачем подано додаткові письмові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, в якому останній зазначав про специфіку ринку природного газу, яка проявляється в тому, що обовязок покупця з оплати отриманого природного газу напряму залежить від його обізнаності щодо особи продавця та впевненості в дійсному оформленні ним актів приймання-передачі. Отже, повторно наголошував, що з урахуванням невиконання позивачем свого обовязку щодо повернення актів приймання-передачі, строк виконання зобовязання здійснити остаточний розрахунок за отриманий газ не настав. Також зазначає про відсутність вини відповідача з прострочення платежів за спірним договором, отже позивач позбавлений права на стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. Вказує про необґрунтованість розрахунку пені, оскільки така нарахована за період з 20.02.2013 по 28.12.2015, в той час, як ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 02.01.2013 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Закарпатгаз» (справа № 907/5/13) та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який діяв з 02.01.2013-20.02.2014 та принцип дії якого, виключає нарахування та стягнення неустойки за порушення господарських зобовязань.

Також, 13.12.2016 відповідач подав клопотання про призначення судової експертизи, на вирішення якої просив поставити такі питання:

- чи підтверджується належними та допустимими доказами обставини фактичної поставки саме позивачем природного газу на адресу відповідача в обсягах, що зазначені в позовній заяві, в період з січня 2013 року по червень 2015 року (тобто протягом 30-ти місяців)?

- чи правильно відображено в наданих позивачем до позовної заяви розрахунках терміни та дати фактичної поставки позивачем природного газу на адресу відповідача саме в тих обємах, які зазначені в розрахунках, з метою підтвердження встановлення терміну виникнення права вимоги у позивача саме на зазначені в розрахунках обєми?

- чи підтверджено документами бухгалтерського обліку відповідність обємів поставленого саме позивачем газу на адресу відповідача з пісня 2013 року по червень 2015 року (за 30 календарних місяців) з обємами фактично отриманого відповідачем газу саме від позивача в цей період та в подальшому відпущеного подальшим споживачам в розрізі місячних ставок?

- чи мали місце поставки газу з ресурсу позивача в адрес відповідача в грудні 2013 року та у січні 2015 року. В які строки, в яких обємах по якій ціні і на підставі яких договорів? Якщо не було, то чому? З яких джерел і від яких постачальників мали місце поставки газу в ці періоди, в яких обємах і чому? На підставі яких договорів? Оскільки розрахунки щодо поставки позивачем газу у вказаний період не додані до позовної заяви.

Відповідач вважає, що ряд обставин дають підстави сумніватися у твердженні позивача про фактичну передачу (поставку) газу відповідачу, оскільки позивач не надав жодного доказу закупівлі ресурсу природного газу для подальшого його перепродажу. Отже, відповідач стверджує, що не отримував від позивача у власність товару (природного газу) за договором та зазначає, що призначення судової експертизи дасть можливість встановити чи відбулася поставка природного газу на виконання умов договору загалом та у грудні 2013 року і січні 2015 року, зокрема.

Крім того, відповідачем подано заяву про відвід судді (члена колегії) Хабіб М.І.

В даному судовому засіданні представники відповідача підтримали заяву про відвід судді (члена колегії) Хабіб М.І. та клопотання про призначення судової експертизи.

Представники позивача проти задоволення заяви про відвід та клопотання про призначення судової експертизи заперечили.

Ухвалою суду від 13.12.2016 в задоволенні заяви представника ПАТ по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз ОСОБА_4 про відвід судді Хабіб М.І. відмовлено.

Надалі, представники позивача (скаржника) доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представники відповідача заперечили проти доводів апеляційної скарги, підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях до нього. Зазначали, що не погоджуються з мотивувальною частиною рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.09.2016, зокрема в частині посилання на ст. 613 УК України, однак вважають відмову в задоволенні позовних вимог законною. Поряд з цим, просили у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір пені до 1 грн та відстрочити виконання судового рішення на 1 рік.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.01.2013 ПАТ НАК Нафтогаз України (продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз (покупець) уклали договір №13-234-В на купівлю - продаж природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що передається за договором використовується покупцем виключно для забезпечення власних потреб обєктів, які знаходяться на балансі покупця (п.1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 298, 000 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.п.2.1.1 п. 2.1 договору).

Продавець передає покупцю імпортний газ (за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України) у пунктах приймання-передачі газу на газорозподільних станціях (ГРС) ДК «Укртансгаз». Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі (п.3.1 договору).

Відповідно до п. 3.3 приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця (п.4.1 договору).

Відповідно до п.5.2 договору ціна за 1000 куб. м газу 3 509, 00 грн.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням п. 6.2. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Згідно з п. 6.2 оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

У разі невиконання покупцем умов п.6.1 договору покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного виконання (п.11 договору).

В подальшому сторони вносили зміни до договору№13-234-В від 04.01.2013 шляхом укладення додаткових угод.

Так, до п.5.2 договору щодо ціни за газ були внесені такі зміни:

- додатковою угодою № 1 від 10.07.2013 встановлено, що з 01.07.2013 ціна за 1000 куб. м газу 3 459,00 грн, крім того ПДВ- 20% - 706, 36 грн, усього з ПДВ 4 238, 14 грн;

- додатковою угодою № 2 від 08.08.2013 встановлено, що з 01.08.2013 ціна за 1000 куб. м газу 3 459,00 грн, крім того ПДВ- 20%, усього з ПДВ 4 238, 50 грн;

- додатковою угодою № 3 від 31.12.2013 встановлено, що з 01.01.2014 ціна за 1000 куб. м газу 3 113, 00 грн, крім того ПДВ-20% - 638, 55 грн, усього з ПДВ 3 831, 31 грн;

- додатковою угодою №4 від 28.04.2014 встановлена з 01.04.2014 ціна за 1000 куб. м газу 4 020,00грн, крім того ПДВ-20% - 823, 58 грн, усього з ПДВ 4 941, 48 грн;

- додатковою угодою №5 від 15.05.2014 встановлена з 01.05.2014 ціна за 1000 куб. м газу 4 724, 00 грн, крім того ПДВ-20% - 968, 26грн, усього з ПДВ 5 809, 54 грн;

- додатковою угодою №6 від 10.06.2014 встановлена з 01.06.2014 ціна за 1000 куб. м газу 4 724, 00 грн, крім того ПДВ-20% - 970,60грн, усього з ПДВ 5 823, 58 грн;

- додатковою угодою №7 від 05.09.2014 встановлена з 01.09.2014 ціна за 1000 куб. м газу 4 874, 00 грн, крім того ПДВ-20% - 1 001,20 грн, усього з ПДВ 6 007, 18 грн;

- додатковою угодою №8 від 10.11.2014 встановлена з 01.11.2014 ціна за 1000 куб. м газу 5 100, 00 грн, крім того ПДВ-20%-1 047,30 грн, усього з ПДВ 6 283, 80 грн;

- додатковою угодою №9 від 08.12.2014 встановлена з 01.12.2014 ціна за 1000 куб. м газу 5 900, 00 грн, крім того ПДВ-20% - 1 210, 50 грн, усього з ПДВ 7 263, 00 грн;

- додатковою угодою №11 від 05.02.2015 встановлена з 01.02.2015 ціна за 1000 куб. м газу 5 700, 00 грн, крім того ПДВ-20%- 1 169, 70 грн, усього з ПДВ 7 018, 20 грн;

- додатковою угодою №12 від 10.03.2015 встановлена з 01.03.2015 ціна за 1000 куб. м газу 8 900, 00 грн, крім того ПДВ-20%-1 822, 50 грн, усього з ПДВ 10 935,00 грн;

- додатковою угодою №13 від 03.04.2015 сторони встановили, що з 01.04.2015 ціна за 1000 куб. м газу 7 200,00грн, крім того ПДВ-20%-1 472, 52 грн, усього з ПДВ 8 835, 12 грн;

- додатковою угодою №14 від 12.05.2015 сторони встановили, що з 01.05.2015 ціна за 1000 куб. м газу 6 810,00 грн, крім того ПДВ-20%- 1 392, 96 грн, усього з ПДВ 8 357, 76 грн;

- додатковою угодою №15 від 03.06.2015 сторони встановили, що з 01.06.2015 ціна за 1000 куб. м газу 6 600,00грн, крім того ПДВ-20%- 1 350, 12 грн, усього з ПДВ 8 100, 72 грн;

- додатковою угодою №16 від 10.07.2014 встановлена з 01.07.2015 ціна за 1000 куб. м газу 6 600, 00 грн, крім того ПДВ-20%- 1 356, 90 грн, усього з ПДВ 8 141, 40 грн;

Додатковою угодою № 3 від 31.12.2013 сторони виклали п. 6.1. договору у наступній редакції: Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу.

Також додатковими угодами до договору сторони продовжували строк дії договору, встановлений п.11 договору:

- додатковою угодою №3 від 31.12.2013 сторони встановили, що строк дії договору в частині реалізації газу діє до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення;

- додатковою угодою №10 від 22.12.2014 сторони встановили, що строк дії договору в частині реалізації газу діє до 31 грудня 2015 року.

Крім того, додатковою угодою №11 від 05.02.2015 сторони виклали п.2.1 договору у наступній редакції: Продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 по 31.12.2015 газ в обсязі до 751, 927 тис куб. м, у тому числі: у 2013 році 279, 123 тис. куб. м, у 2014 році 241, 804 тис. куб. м, у 2015 році - до 231, 000 тис. куб. м.

Згідно з актами приймання передачі природного газу на виконання умов договору №13-234-В на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 позивач передав, а відповідач прийняв за період з січня 2013 року по вересень 2015 року природний газ на загальну суму 3 677 830, 59 грн, а саме:

- в січні 2013 року - 51, 289 тис. куб. м на суму 220 957, 93 грн, акт від 31.01.2013;

- в лютому 2013 року - 52, 053 тис.куб.м на суму 224 249, 33 грн, акт від 28.02.2013;

- у березні 2013 року 41, 926 тис.куб.м на суму 180 621, 23 грн, акт від 31.03.2013;

- у квітні 2013 року 20, 316 тис. куб. м на суму 87 523, 27 грн, акт від 30.04.2013;

- у травні 2013 року 2, 305 тис. куб. м на суму 9 930, 15 грн, акт від 31.05.2013;

- у червні 2013 року 1, 405 тис. куб. м на суму 6 052, 87 грн, акт від 30.06.2013;

- у липні 2013 року - 0, 923 тис. куб. м на суму 3 911, 79 грн, акт від 31.07.2013;

- у серпні 2013 року - 0, 957 тис. куб. м на суму 4 056, 24 грн, акт від 31.08.2013;

- у вересні 2013 року 3, 722 тис. куб. м на суму 15 775, 69 грн, акт від 30.09.2013;

- у жовтні 2013 року - 16, 373 тис. куб. м на суму 69 396, 89 грн, акт від 31.10.2013;

- у листопаді 2013 року-33, 662 тис.куб.м на суму 142 676, 26 грн, акт від 30.11.2013;

- у грудні 2013 року 54, 192 тис. куб. м на суму 229 692, 58 грн, акт від 31.12.2013;

- у січні 2014 року 49, 317 тис. куб м на суму 188 948, 82 грн, акт від 31.01.2014;

- у лютому 2014 року 43, 965 тис. куб. м на суму 168 443, 64грн, акт від 28.02.2012;

- у березні 2014 року 27,005 тис. куб. м на суму 103 464, 59 грн, акт від 31.03.2014;

- у квітні 2014 року 10, 131 тис. куб. м на суму 50 062, 13 грн, акт від 30.04.2014;

- у травні 2014 року 5, 069 тис. куб. м на суму 29 448, 54 грн, акт від 31.05.2014;

- у червні 2014 року - 1, 969 тис. куб. м на суму 11 466, 63 грн, акт від 30.06.2014;

- у липні 2014 року 0, 759 тис. куб. м на суму 4 420, 11 грн, акт від 31.07.2014;

- у серпні 2014 року 0, 591 тис. куб. м на суму 3 441, 73 грн, акт від 31.08.2014;

- у вересні 2014 року 1, 184 тис. куб. м на суму 7 112, 50 грн, акт від 30.09.2014;

- у жовтні 2014 року - 16, 240 тис. куб. м на суму 97 556, 55 грн, акт від 31.10.2014;

- у листопаді 2014 року- 37,437 тис.куб.м на суму 235 246, 62 грн, акт від 30.11.2014;

- у грудні 2014 року 48, 137 тис. куб. м на суму 349 619, 04 грн, акт від 31.12.2014;

- у січні 2015 року 50, 516 тис. куб м на суму 366 897, 71 грн, акт від 31.01.2015 ;

- у лютому 2015 року 48,126 тис.куб.м на суму 337 757, 89 грн, акт від 28.02.2015;

- у березні 2015 року 34, 020 тис.куб.м на суму 372 008, 70 грн, акт від 31.03.2015;

- у квітні 2015 року - 15, 086 тис. куб. м на суму 133 286, 62 грн, акт від 30.04.2015;

- у травні 2015 року 0, 873 тис. куб. м на суму 7 296, 33 грн, акт від 31.05.2015;

- у червні 2015 року 0, 463 тис. куб. м на суму 3 750, 63грн, акт від 30.06.2015;

- у липні 2015 року 0, 444 тис. куб. м на суму 3 614, 78 грн, акт від 31.07.2015;

- у серпні 2015 року 0, 483 тис. куб. м на суму 3 932, 30 грн, акт від 31.08.2015.

Названі акти підписані двома представниками двох сторін та скріплені їх печатками.

За період з 31.05.2013 по 29.12.2015 відповідач оплатив фактично отриманий природний газ за договором повністю в сумі 3 677 830, 59 грн, в тому числі за заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов п. 6.1 договору відповідач не здійснював 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, він також не проводив остаточного розрахунку за фактично переданий газ, вказаний в актах приймання-передачі газу, до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

За прострочення оплати газу позивачем нараховані та заявлені до стягнення на підставі п.7.2 договору та ч.2 ст. 625 ЦК України: 599 184, 15 грн пені, 61 765, 68 грн - 3% річних та 606 659, 38 грн інфляційних втрат.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Підписаними двома сторонами актами приймання-передачі природного газу підтверджено, що на виконання умов договору №13-234-В на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 позивач передав, а відповідач прийняв за період з січня 2013 року по вересень 2015 року природний газ на загальну суму 3 677 830, 59 грн.

За умовами договору (п.6.1) відповідач мав оплатити газ шляхом 100% поточної оплати його вартості протягом місяця поставки, а у разі неповної оплати газу упродовж місяця його поставки мав провести остаточний розрахунок за фактично отриманий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

В порушення умов п. 6.1 договору відповідач не здійснював 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, він також не проводив остаточного розрахунку за фактично переданий газ, вказаний в актах приймання-передачі газу, до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

В основу оскаржуваного рішення, яким відмовлено у задоволенні позову, покладено висновок, що у звязку з невиконанням позивачем свого обовязку щодо повернення відповідачу підписаних актів приймання-передачі газу у позивача не виникло права вимагати у відповідача виконання зустрічного зобовязання здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як зазначено вище, пунктом 6.1. договору встановлено строк оплати газу - шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати газу упродовж місяця поставки остаточний розрахунок за фактично отриманий відповідач мав здійснити до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу.

Вказаний пункт 6.1 договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з умов договору та норм чинного законодавства настання обов'язку покупця (відповідача) оплатити товар (газ) не ставиться в залежність від моменту повернення йому підписаного продавцем одного примірника акта приймання-передачі газу.

Разом з тим, ч. 2 ст. 613 ЦК України встановлено, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Тобто, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора лише у разі неможливості виконання боржником свого обовязку до вчинення кредитором відповідних дій.

Матеріалами справи підтверджено, що всі акти приймання передачі газу, які складені відповідачем та підписані двома сторонами, датовані останнім днем кожного місяця поставки газу, в них вказані обсяги та вартість газу, переданих позивачем та прийнятих відповідачем в кожному місяці зокрема. Доказів того, що на момент настання строку оплати газу позивач заперечував обсяги чи вартість газу, вказаних в актах, суду не подано, як і не подано доказів того, що відповідач звертався до позивача про повернення йому підписаних актів. Представники відповідача стверджують, що і на даний час у відповідача відсутні підписані позивачем акти. При цьому не пояснили суду на підставі яких товаророзпорядчих документів відповідач повністю оплатив отриманий ним газ за договором.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що у звязку з невиконанням позивачем обовязку щодо повернення відповідачу підписаних актів приймання-передачі газу відповідач не міг виконати у встановлений договором строк свого обовязку щодо оплати газу.

Отже, неповернення актів позивачем не змінює встановленого договором строку оплати відповідачем газу та проведення ним остаточного розрахунку за газ та не відстрочує виконання відповідачем цього обовязку.

Відтак колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача про те, що у звязку з неповерненням позивачем актів остаточний строк проведення розрахунків, встановлений п. 6.1 договору, не настав, а висновки суду першої інстанції, що у позивача не виникло права вимагати у відповідача здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ, помилковими.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 612 України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договором (п. 7.2) передбачено, що у разі, невиконання покупцем умов пунктів 6.1. договору покупець зобовязується крім суми заборгованості сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Природний газ передавався у власність відповідачу впродовж січня 2013 вересня 2015 року. Однак відповідач не здійснював повну оплату фактично отриманого за договором природного газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, як встановлено договором.

Відповідно до п. 9.2 договору, строк в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Період нарахування пені не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконано.

Як вказувалось вище, остаточний розрахунок за фактично переданий газ мав здійснюватись до 20 числа наступного за місяцем поставки газу. Тобто, кожного 20-го числа мало виконуватись зобовязання по сплаті за фактично отриманий газ за попередній місяць.

Позивачем нарахована пеня за кожним зобовязанням, тобто за кожен місяць окремо.

Перевіривши вказаний розрахунок, колегією суддів встановлено, що жоден період її нарахування не перевищує 6 місяців.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення встановлених договором строків оплати газу позивачем також заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати.

3 % річних в сумі 61 765, 68 грн нараховані за період з 20.02.2013 по 28.12.2015 за прострочення оплати газу, отриманого в січні 2013 року вересні 2015 року. Інфляційні втрати в сумі 606 659, 38 грн нараховані за прострочення оплати газу за зобовязаннями січня-березня 2013 року, липня 2013 вересень 2015 року за період з 01.04.2013 - 30.11.2015. Розрахунки проведені за прострочення оплати газу за кожен місяць окремо. Суми боргу, на які проведено нарахування, визначені з урахуванням здійснених відповідачем оплат. Нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних проведені з дотриманням норм ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч 6 ст. 232 ГК України.

Отже, заперечення відповідача щодо правильності розрахунку є безпідставними. Більше того, відповідач контррозрахунок не подав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, слід зазначити, що таку ж правову позицію висловлено Вищим господарським судом України у постановах від 14.09.2016 у справі № 909/79/16 та від 07.12.2016 у справі № 914/4192/15.

Посилання відповідача на неможливість стягнення пені протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів є також безпідставними, оскільки дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Що стосується зобовязань поточних кредиторів, то за цими зобовязаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (постанова ВСУ від 11 червня 2012 року).

З урахуванням вищевикладеного, інші доводи відповідача не беруться до уваги.

Щодо клопотання відповідача про призначення судової експертизи, колегія суддів також дійшла висновку про його відхилення з огляду на наступне.

В силу ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 та 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, висновок експерта є одним із доказів, який не має для суду заздалегідь встановленої сили та оцінюється господарським судом в сукупності з іншими доказами.

Враховуючи предмет спору, наявність підписаних двома сторонами актів приймання-передачі газу, в яких зафіксовано факт передачі позивачем та прийняття відповідачем газу за період з січня 2013 року по вересень 2015 року на виконання договору №13-234-В, які є чинними, а також те, що жодна із сторін не заперечує факту їх складання та підписання, проведення відповідачем повної оплати фактично отриманого газу, апеляційний суд вважає необґрунтованим клопотання відповідача про призначення судової експертизи для встановлення факту поставки газу позивачем, наявності в нього ресурсу газу тощо.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не подавав і не заявляв суду першої інстанції клопотань про призначення судової експертизи з метою встановлення факту поставки природного газу на виконання умов договору, не заперечував факту його поставки позивачем, навпаки, стверджував, що отриманий ним від позивача газ за договором №13-234-В від 04.01.2013 він оплатив повністю.

Таким чином, колегія суддів відхиляє клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

Також не підлягають до задоволення клопотання відповідача про зменшення пені до 1 грн та відстрочення виконання судового рішення, з огляду на наступне.

При прийнятті рішення господарський суд має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки, яка підялагає стягненню зі сторони.

Частиною 1 ст. 233 ГК України передбачено, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Загальна сума по договору на купівлю-продаж природного газу становить 3 677 830, 59 грн, в той час, як пеня за порушення строків його виконання становить 599 184, 15 грн. Позивачем погашено основну заборгованість 11 (одинадцятьма) платежами, в той час, як відповідач отримував газ впродовж 33 місяців, та мав обовязок оплатити вказаний газ до 20 числа наступного за місяцем поставки газу. Отже, колегія суддів дійшла висновку, що пеня не є надмірно великою в порівнянні з загальною сумою договору та збитками кредитора. Також, судом взято до уваги значні періоди прострочення оплат.

Отже, апеляційною інстанцією не встановлено тих виняткових обставин, з якими законодавець повязую право суду на зменшення пені.

Щодо відстрочки виконання судового рішення на 1 рік, слід зазначити наступне.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення суду можлива лише у виняткових випадках, які визначає суд, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення. Крім того, при відстроченні чи розстроченні виконання рішення суд повинен враховувати інтереси обох сторін.

Відповідач зазначає, що стягнення нарахованих та надмірно великих штрафних санкцій поралізує роботу ПАТ "Закарпатгаз" та позбавить можливості здійснювати роботи з належного підтримання газорозподільної мережі у належному стані, що призведе до банкрутства товариства, вказує на його збитковість впродовж останніх 3 років. На підтверження вказаних посилань, відповідачем подано баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.2016 та звіт про фінансові результати за 9 місяців 2016 року.

Однак, колегія суддів вважає, що вказані посилання відповідача є припущенням, а подані докази не свідчать про ускладнення чи неможливість виконання судового рішення в майбутньому. Відповідачем не подано доказів, які б свідчили про відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Отже, доцільність відстрочення судового рішення на 1 рік відповідачем не доведена належними та допустимими доказами в порядку та розумінні ст. 34 ГПК України.

Поряд з цим, відповідач не позбавлений права звернутись до господарського суду з заявою в порядку ст. 121 ГПК України та надати додаткові докази на підтвердження необхідності відстрочення судового рішення.

В силу вимог ст.ст. 33, 34 ГАК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що при вирішенні спору місцевий суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Відтак рішення суду першої інстанції належить скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Сплачений позивачем за подання позову та за подання апеляційної скарги судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 91, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити.

Рішення Господарського суду Господарського суду Закарпатської області від 15.09.2016 у справі № 907/311/16 скасувати, прийняти нове, яким позов задоволити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз, ідентифікаційний код 05448610, місцезнаходження 88015, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Погорєлова, будинок 2, на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, ідентифікаційний код 20077720, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6 - 599 184, 15 грн пені, 61 765, 68 грн - 3% річних, 606 659, 38 грн інфляційних втрат та 19 014, 14 грн судового збору, сплаченого за подання позову.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз, ідентифікаційний код 05448610, місцезнаходження 88015, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Погорєлова, будинок 2, на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, ідентифікаційний код 20077720, місцезнаходження 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6 - 20 915, 55 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 15.12.2016.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.