РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016Справа №910/15865/14

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "КАРБОН ЛТД";

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТЕБ ЛТД";

до відповідача-2: публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ";

до відповідача-3: товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНДІ-КАРБОН";

про: стягнення 756.426,80 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Савченко М.А. - за довіреністю від 11.12.2015 № 19-д, Твердохлєбов Є.Г. - за довіреністю від 12.01.2016 № 1-д;

відповідача-1: Утіралова А.М. - за довіреністю від 31.12.2015 № 45;

відповідача-2: Мала Л.М. - за довіреністю від 19.01.2016 № 4;

відповідача-3: Якименко А.Г. - за довіреністю від 24.11.2015 № б/н.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРБОН ЛТД" звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТЕБ ЛТД", публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ" про стягнення 756.479,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з неправомірним володінням та користуванням відповідачем-1 та відповідачем-2 нежилими приміщеннями 3 та 4 секцій загальною площею 147 м2 та 3.000 м2 у будівлі за адресою: АДРЕСА_1, на думку позивача, останні повинні відшкодувати доходи, які вони отримали чи могли отримати і які, за розрахунками позивача складають 756.479,19 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.08.2014 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/15865/14.

Відповідач-1 скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням того, що по-перше: позивач не надав доказів того, що має право вимагати відшкодування (доходів, які він міг одержати від 147 м2 нежитлових приміщень у будівлі за адресою: АДРЕСА_1) тобто, що на період з 07.02.2012 по 07.03.2012 позивач був власником вказаних приміщень; по-друге: позивач не надав документів, які б свідчили про реєстрацію його права власності на 147, м2 чи 3.000 м2 нежитлових приміщень у будівлі за адресою: АДРЕСА_1, 3 та 4 секції на підставі рішення господарського суду м. Києва від 28.01.2008 у справі № 31/543.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.10.2014 залучено до участі у справі в якості відповідача-3 товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕНДІ-КАРБОН".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.10.2014 провадження у справі № 910/15865/14 зупинено у зв'язку із призначенням судової оціночно-будівельної експертизи, з метою з'ясування питань, які виникли під час розгляду даної справи та які потребують спеціальних знань. Проведення оціночно-будівельної судової експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

До господарського суду міста Києва 14.05.2015 надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.04.2015 № 15628/14-42, яким останній повернув матеріали справи № 910/15865/14 з висновком проведеної оціночно-будівельної експертизи.

Позивачем подана до суду заява про зменшення позовних вимог. Згідно даної заяви позивача, останній зменшив свої вимоги до 756.426,80 грн. Вказана заява позивача прийнята судом, тому спір розглядається з урахуванням зменшення позовних вимог.

До господарського суду надійшло клопотання представника відповідача-2 про зупинення провадження у справі № 910/15865/14 до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва від 07.07.2015 у справі № 910/12923/15.

Ухвалою господарського суду міста Києва 20.07.2015 провадження у справі № 910/15865/14 зупинено до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва від 07.07.2015 у справі № 910/12923/15.

До господарського суду надійшло клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "КАРБОН ЛТД" про поновлення провадження у справі 910/15865/14 в якому останній повідомляє суд про те, що господарським судом міста Києва за наслідками розгляду справи № 910/12923/15 прийнято рішення від 03.02.2016, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою господарського суду міста Києва 28.10.2016 провадження у справі № 910/15865/14 поновлено. Розгляд справи призначено на 14.11.2016.

Представником відповідача-2 подані до суду письмові заперечення на позов, відповідно до яких останній вказує про те, що право власності на спірне нерухоме майно: нежитлові приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер 32978377 ніколи не було зареєстровано за позивачем. Також відповідач-2 звертає увагу на факт відсутності фактичного користування останнім нежитловими приміщеннями 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, який встановлений державною виконавчою службою, а також на те, що на вказане приміщення накладено чисельні арешти та заборони його відчуження, що виключає можливість його використання відповідачем-2. Крім того, відповідач-2 зазначає, що відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації може бути відмовлено у разі, якщо: заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Відтак, 02.04.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_6 державної реєстраційної служби України прийнято законне рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 1210557.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 14.11.2016 відклав розгляд даної справи на 28.11.2016.

До господарського суду надійшли письмові пояснення представника відповідача-3, в яких останній зазначає, що позов стосується періоду, коли товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕНДІ-КАРБОН" не було власником приміщень. Враховуючи відсутність позовних вимог до відповідача-3, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В судових засіданнях 28.11.2016 та 05.12.2016 оголошено перерви до 05.12.2016 та 12.12.2016 відповідно.

В судовому засіданні 12.12.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.01.2008 у справі № 31/543 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КАРБОН ЛТД" до товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНДІ-КАРБОН" та товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТЕБ ЛТД" про повернення майна та відшкодування завданих збитків, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.02.2012 позов задоволено, а саме, зокрема:

- зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕНДІ-КАРБОН" повернути товариству з обмеженою відповідальністю "КАРБОН ЛТД" 147 м2 нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, в секції 3 та 4, а саме: кімнати проти ліфта загальною площею 99 м2, приміщення біля сходів загальною площею 28 м2 та балкони по боках 3-ї та 4-ї секцій;

- зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕНДІ-КАРБОН" та товариство з обмеженою відповідальністю "КОНСТЕБ ЛТД" не чинити перешкод товариству з обмеженою відповідальністю "КАРБОН ЛТД" щодо спільного користування сходовою частиною, що виходить до 9-го поверху та вхідних тамбурів загальною площею 197,8 м2

Цим же рішенням встановлено факт права власності позивача на 147 м2 нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, в секції 3 та 4, а саме: кімнати проти ліфта загальною площею 99 м2, приміщення біля сходів загальною площею 28 кв. м. та балкони по боках 3-ї та 4-ї секцій.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.06.2013 № 910/9004/13 порушено провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНДІ-КАРБОН" визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - товариства з обмеженою відповідальністю "КАРБОН ЛТД", який подав заяву про порушення справи про банкрутство на загальну суму 452.160,26 грн. та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.09.2011 у справі № 18/492-40/110-61/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2011, за позовом відповідача-1 до "ДЕНДІ-КАРБОН" (далі - відповідач-3) про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 27.08.2005 та визнання права власності на нерухоме майно, за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору товариства з обмеженою відповідальністю "КАРБОН ЛТД" (далі - позивач) про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу та визнання права власності вирішено, зокрема:

- перевести на позивача права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу від 27.08.2005, що був укладений між відповідачем-3 та відповідачем-1.

- визнати право власності позивача на нежилі приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин у будівлі за адресою АДРЕСА_1.

Цим же рішенням встановлено факт права власності позивача на приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин у будівлі за адресою АДРЕСА_1.

Між відповідачем-3 та публічним акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ" (далі - відповідач-2) укладено іпотечний договір від 25.02.2011 № 005-2011-1-1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигріним А.О. за реєстровим № 3128, відповідно до якого відповідач-3 передав відповідачу-2 спірні нежитлові приміщення в іпотеку.

Між відповідачем-3 та відповідачем-2 укладено угоду про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.06.2011 посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигріним А.О. відповідно до якої відповідач-3 передав у власність відповідача-2 спірні приміщення в рахунок виконання вимог за кредитним договором.

Між відповідачем-2 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу від 29.08.2011, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигріним А.О. за реєстровим № 10606, відповідно до якого відповідач-2 продав спірні нежитлові приміщення.

Між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу від 05.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигріним А.О. за реєстровим № 11254, відповідно до якого ОСОБА_8 продав спірні нежитлові приміщення.

Між ОСОБА_9 та відповідачем-2 укладено кредитний договір від 05.10.2011 № 128-2011, відповідно до якого відповідач-2 надав ОСОБА_9 кредит в сумі 1.530.000,00 зі строком повернення до 04.10.2026.

Між ОСОБА_9 та відповідачем-2 укладено іпотечний договір від 05.10.2011 № 128-2011-1-1, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигріним А.О. за реєстровим № 11256, відповідно до якого ОСОБА_9 передав відповідачу-2 спірні нежитлові приміщення в іпотеку.

Між ОСОБА_9 та відповідачем-2 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 07.11.2011 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигріним А.О. за реєстровим № 12152 відповідно до якого ОСОБА_9 передав у власність відповідача-2 спірні приміщення вартістю 65.874.791,00 грн. в рахунок виконання вимог за кредитним договором.

Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за відповідачем-2 зареєстроване право власності на нежилі приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору від 07.11.2011 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигріним А.О. за реєстровим № 12152.

В свою чергу, позивач набув права власності на спірні приміщення 08.11.2011 (дата набрання законної сили рішення у справі № 18/492-40/110-61/20).

Рішенням господарського суду м. Києва від 13.04.2012 у справі № 5011-62/1814-2012, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2012, за позовом позивача до відповідача-3, відповідача-1 та відповідача-2 про визнання договорів недійсними позовні вимоги задоволені повністю, а саме, зокрема:

- визнати недійсною додаткову угоду від 01.02.2011 про розірвання договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 27.08.2005, яка укладена між відповідачем-3 та відповідачем-1;

- визнати недійсним іпотечний договір № 005-2011-1-1 від 25.02.2011, укладений між відповідачем-3 та відповідачем-2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигріним А.О. 25.02.2011 за реєстровим номером 3128;

- визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.06.2011, укладений між відповідачем-3 та відповідачем-2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигріним А.О. 10.06.2011 за реєстровим номером 8426.

Рішенням господарського суду м. Києва від 03.04.2013 у справі № 5011-74/12502-2012, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2013, позовні вимоги задоволені повністю, а саме, зокрема:

- витребувати нежиле приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 кв.м. у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин будівлі за адресою АДРЕСА_1, з незаконного володіння відповідача-2, а саме: вилучити нежиле приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин будівлі за адресою АДРЕСА_1, у відповідача-2 та передати вказане нежиле приміщення позивачу.

Позивачем, 21.03.2014 подано документи до державної реєстраційної служби з метою проведення державної реєстрації права власності на нежилі приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин будівлі за адресою АДРЕСА_1.

Однак, 02.04.2014 державним реєстратором прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень № 12105571 на підставі статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у зв'язку із накладенням арешту на вказане майно.

Так ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2013 накладено арешт на нерухоме майно: нежилі приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстроване за відповідачем-2.

Про безпідставність набуття майна: нежилі приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин будівлі за адресою АДРЕСА_1, відповідач-2 дізнався 19.07.2012 (набрання законної сили рішенням господарського суду м. Києва від 13.04.2012 у справі № 5011-62/1814-2012.

Про безпідставність набуття майна: 147 м2 нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, в секції 3 та 4, а саме: кімнати проти ліфта загальною площею 99 м2, приміщення біля сходів загальною площею 28 м2 та балкони по боках 3-ї та 4-ї секцій, відповідач-1 дізнався 07.02.2012 (набрання законної сили рішенням господарського суду м. Києва від 28.01.2008 у справі № 31/543).

Позивач здійснює господарську діяльність із здачі в оренду приміщень в будинку АДРЕСА_1. Так згідно договору оренди від 01.10.2012 № 16/12 надано в оренду приміщення 17,7 м2. Згідно з п. 3.1 вказаного договору орендна плата складає 4.130 грн. за 17,7 м2, що за 1 м2 складає 4.130/17,7 = 233,33 грн.

В матеріалах справи наявний висновок судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.04.2015 № 15628/14-42 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, відповідно до якого: ринкова вартість оренди 1 м2 нежитлового приміщення у будівлі за адресою: АДРЕСА_1 становила: у період з 07.02.2012 по 07.03.2012 - 141,00 грн.; у період з 19.07.2012 по 19.08.2012 - 131,00 грн.

Спір між сторонами судового процесу виник в результаті неправомірного володіння та користування відповідачем-1 та відповідачем-2 нежилими приміщеннями, а саме: користування відповідачем-2 нежилими приміщеннями 3 та 4 секцій загальною площею 3 000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин будівлі за адресою АДРЕСА_1 в період з 19.07.2012 по 12.09.2012 (55 днів); користування відповідачем-1 нежилими приміщеннями 147 м2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, в секції 3 та 4, а саме: кімнати проти ліфта загальною площею 99 м2, приміщення біля сходів загальною площею 28 м2 та балкони по боках 3-ї та 4-ї секцій в період з 07.02.2012 по 30.03.2012 (52 дні), у зв'язку з чим позивач на підставі ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України вимагає у відповідача-1 та відповідача-2 відшкодування доходу, який останні отримали чи могли отримати і який, за розрахунками позивача складає 35.926,80 грн. та 720.500,00 грн. відповідно.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з урахуванням такого.

Враховуючи те, що позивачем не заявлено позовних вимог до відповідача-3, що також не заперечується сторонами спору суд дійшов висновку про те, що провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача-3 підлягає припиненню в порядку, передбаченому п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, тобто з підстав відсутності предмету спору в цій частині.

Приписами статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2013 у справі № 2-3574/12, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.08.2014, яким, зокрема, визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 07.11.2011, укладений між ОСОБА_9 та відповідачем-2 на підставі якого за відповідачем-2 зареєстроване право власності на нежилі приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином, твердження відповідача-2 про те, що останній правомірно володів приміщеннями 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин будівлі за адресою АДРЕСА_1, в оспорюваний період (з 19.07.2012 по 12.09.2012) судом відхилені, оскільки про визнання за позивачем права власності на нежилі приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин у будівлі за адресою АДРЕСА_1, відповідач-2 дізнався з моменту оголошення рішення господарського суду м. Києва від 28.09.2011 у справі № 18/492-40/110-61/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2011. Однак, незважаючи на це 07.11.2011 відповідач-2 та ОСОБА_9 уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого за відповідачем-2 зареєстроване право власності на нежилі приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1.

Тобто, дата оголошення рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2013 у справі № 2-3574/12, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.08.2014, яким, зокрема, визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 07.11.2011, укладений між ОСОБА_9 та відповідачем-2, не має жодного відношення до визначення правомірності володіння відповідачем-2 спірними приміщеннями, враховуючи те, що останній дізнався про визнання за позивачем права власності на спірні приміщення саме з моменту оголошення рішення господарського суду м. Києва від 28.09.2011 у справі № 18/492-40/110-61/20, яке в подальшому залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2011, а про безпідставність набуття цього майна відповідач-2 дізнався 19.07.2012, тобто з дати набрання законної сили рішенням господарського суду м. Києва від 13.04.2012 у справі № 5011-62/1814-2012, яким визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.06.2011, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідач-2 є тією особою, яка набула спірне нерухоме майно на підставі, яка згодом відпала, а позивач є потерпілою особою.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна відокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондиційне зобов'язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Вказана правова позиція також закріплена в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 № 6-3090цс15.

В матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії договорів суборенди, укладені в період з 02.05.2011 по 01.07.2012, за якими відповідачем-1 надавалися в суборенду приміщення в будинку АДРЕСА_1, кімнат на проти ліфта, що рішенням господарського суду м. Києва № від 28.01.2008 у справі № 31/543 визнані власністю позивача, відповідно до яких сукупна кількість м2, які передані в суборенду відповідачем-1 становить 109 м2.

Таким чином, судом встановлено факт надання відповідачем-1 в суборенду в будинку АДРЕСА_1, кімнат на проти ліфта, відповідно до яких сукупна кількість м2, які передані в суборенду відповідачем-1 становить 109 м2, в спірний період (з 07.02.2012 по 30.03.2012).

Враховуючи наявний в матеріалах справи висновок експерта та період користування відповідачем-1 нежилими приміщеннями (109 м2), розташованих за адресою: АДРЕСА_1, в секції 3 та 4, з 07.02.2012 по 30.03.2012, позовні вимоги до відповідача-1 підлягають задоволенню частково в сумі 26.639,16 грн. (109 м2 Х 4,70 грн. Х 52 дні).

В матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія договору оренди від 25.11.2011 № б/н, за яким відповідачем-2 надавалися в оренду приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин будівлі за адресою АДРЕСА_1; договір про внесення змін та доповнень від 31.05.2012 до договору оренди від 25.11.2011 № б/н, а також угода від 29.03.2013 про розірвання договору оренди від 25.11.2011 № б/н.

Таким чином, судом встановлено факт надання відповідачем-2 в оренду приміщень 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин будівлі за адресою АДРЕСА_1, в спірний період (з 19.07.2012 по 12.09.2012). З огляду на вказане суд відхиляє твердження відповідача-2 про те, що останнім фактично не здійснено користування спірними приміщеннями у зв'язку із накладенням на них арешту державною виконавчою службою.

Враховуючи наявний в матеріалах справи висновок експерта та період користування відповідачем-2 нежилими приміщеннями 3 та 4 секцій загальною площею 3.000 м2 у будівлі за адресою АДРЕСА_1, що складає 42/100 частин будівлі за адресою АДРЕСА_1, з 19.07.2012 по 12.09.2012, позовні вимоги до відповідача-2 підлягають задоволенню повністю в сумі 720.500,00 грн. (3.000 м2 Х 4,37 грн. Х 55 днів).

Заперечення відповідача-2 щодо недоведеності позивачем всіх необхідних складових збитків (упущеної вигоди) відхилені судом, оскільки стягнення збитків не є предметом спору в даній справі, а відповідач-2 помилково ототожнює поняття збитків (упущеної вигоди) із заявленими до стягнення коштами в порядку ст. 1214 Цивільного кодексу України.

Посилання відповідача-2 на лист Верховного Суду України від 01.07.2013 не прийняті судом з огляду на те, що вказані відповідачем-2 цитати із вказаного листа стосуються випадків визнання права власності на об'єкти незавершеного будівництва та малі архітектурні форми.

Державна реєстрація нерухомого майна, на думку суду, не може мати переваги над рішенням суду про визнання права власності на майно, з огляду на приписи статті 124 Конституції України, відповідно до якої судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України та враховуючи положення статті 1 першого протоколу до Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" щодо права особи на мирне володіння майном, а тому доводи відповідача-1 та відповідача-2 про відсутність реєстрації за позивачем права власності на нежилі приміщеннями 3 та 4 секцій загальною площею 147 м2 та 3.000 м2 у будівлі за адресою: АДРЕСА_1 та реєстрацію цього права (на 3.000 м2) за відповідачем-2 судом відхиляються.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49 та ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Провадження у справі № 910/15865/14 в частині позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНДІ-КАРБОН" - припинити.

2. Позовні вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТЕБ ЛТД" задовольнити частково.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТЕБ ЛТД" (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, буд. 1; ідентифікаційний код 30192071) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КАРБОН ЛТД" (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, буд. 1; ідентифікаційний код 21647378) заборгованість в сумі 26.639 (двадцять шість тисяч шістсот тридцять дев'ять) грн. 16 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 532 (п'ятсот тридцять дві) грн. 79 коп.; витрати по оплаті судової експертизи в сумі 34 (тридцять чотири) грн. 64 коп.

4. В задоволенні решти вимог до товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСТЕБ ЛТД" відмовити повністю.

5. Позовні вимоги до публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ" задовольнити повністю.

6. Стягнути з публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ" (49101, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 15; ідентифікаційний код 20280450) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КАРБОН ЛТД" (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, буд. 1; ідентифікаційний код 21647378) заборгованість в сумі 720.500 (сімсот двадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 14.410 (чотирнадцять тисяч чотириста десять) грн. 00 коп.; витрати по оплаті судової експертизи в сумі 9.372 (дев'ять тисяч триста сімдесят дві) грн. 60 коп.

7. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 грудня 2016 року

Суддя С.В. Балац