ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 р. Справа № 917/1471/16

За позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", 36008, м.Полтава, вул.Комарова, 2а

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, 3600, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості у сумі 720 768,80 грн.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Лиманське", 38443, Полтавська область, Решетилівський район, с. Лиман.

Суддя Гетя Н.Г.

До перерви:

Представники:

від позивача: Стасовська Н.І.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Іваненко О.О.

Після перерви:

Представники:

від позивача: Стасовська Н.І.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Іваненко О.О.

29.11.2016 судом оголошено було перерву до 30.11.2016.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 90 про відступлення права вимоги від 04.03.2013 р. у сумі 720768,80 грн., з яких: 566944,69 грн. основного боргу, 116448,88 грн. пені, 8461,06 грн. 3% річних та 28914,17 грн. інфляційних втрат .

Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача відзив на позов не надав, явку представника в засідання не забезпечив, вимоги суду не виконав, причин цього суду не повідомив. Останній був належним чином та завчасно повідомлений про час і місце проведення судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення ухвал суду (в матеріалах справи). Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Представник третьої особи факт порушення відповідачем спірних зобов"язань не заперечує.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача, встановив:

04.03.2013 року між Полтавським обласним комунальни Підариємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФО-П ОСОБА_1) укладено договір про відступлення права вимоги № 90 (далі - Договір_1).

Відповідно до преамбули вказаного вище Договору_1 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго" іменоване «Первісним кредитором», а ФО-П ОСОБА_1 - «Новим кредитором».

Згідно п.1.1. Договору 1 Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги на загальну суму 566 944,69 грн. до боржника - Житлово-комунальна контора Полтавського обласного міжгосподарського виробничого об'єднання по агропромисловому будівництву «Полтаваоблагробуд» (; 36007, м Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 66) (надалі - Боржник), належне Первісному кредиторові згідно наступних документів:

- рішення господарського суду Полтавської області по справі № 8/77 від 24.04.2001 року (564144,09 грн. - сума основного боргу, 1 700,00 грн. - сума сплаченого державного мита);

- рішення господарського суду Полтавської області по справі № 19/43 від 01.07.2003 року (80,81 грн. - сума сплаченого державного мита);

- рішення господарського суду Полтавської області по справі № 19/42 від 01.07.2003 (850,79 грн. - сума основного боргу, 51,00 грн. - сума сплаченого державного мита, 118,00 грн - сума сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу).

Відповідно до п. 2.1. право вимоги, що відступається за цим Договором оцінене Сторонами в сумі 566 944,69 грн.

Згідно п. 3.2. Договору з моменту набрання чинності цим Договором, незалежно від виконання Боржником його обов'язків перед Новим кредитором, у Первісного кредитора виникає право вимоги до Нового кредитора щодо оплати боргу в сумі 566 944,69 грн.

Новий кредитор зобов'язаний виконати оплату в сумі 566 944,69 грн. на поточний рахунок Первісного кредитора частинами, в розмірі 15 748,46 грн. щомісячно протягом 3 років до 31.12.2015 року (п. 3.3 Договору).

Враховуючи те, що кінцевим строком виконання зобов'язання згідно умов Договору є 31.12.2015 року, станом на 30.06.2016 року Новим кредитором не проведено жодної оплати на поточний рахунок Первісного кредитора та у кінцевий строк, визначений Договором, зобов'язання не виконано, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 566944,69 грн. заборгованості.

Крім того, за порушення умов Договору_1, сторони передбачили відповідальність, яка полягає в наступному:

- згідно п.п. 5.1.4 п. 5.1. розділу 5 Договору_1 у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки платежу;

- згідно п.п. 5.1.5. п. 5.1. розділу 5 Договору_1 у разі прострочення виконання зобов'язання по сплаті коштів, таке зобов'язання підлягає виконанню Новим Кредитором з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Враховуючи умови Договору_1 позивачем в зв'язку з порушенням Відповідачем своїх зобов'язань за договором, нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму простроченої заборгованості за 6 місяців, починаючи 01.01.2016 року, в сумі 116 448,88 грн., 3% річних в сумі 8 461,06 грн. та інфляційні втрати в сумі 28 914,17 грн.

04.03.2013 сторони уклали договір №91 про надання гарантії з ТОВ "Лиманське", яке виступило гарантом виконання договірних зобов"язань ФОП ОСОБА_1 по вищевказаному договору.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Ст. 512 ЦК України визначає, що :

1. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

2. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

3. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 566944,69 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір про відступлення права вимоги №90 (а.с.10), рішення суду та підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

П.3.3 Договору передбачає, що Новий кредитор зобов"язаний виконати оплату в сумі 566944,69 грн. на поточний рахунок Первісного кредитора частинами, в розмірі 15748,46 грн. щомісячно протягом 3 років до 31.12.2015 рок. Таким чином, строк виконання грошових зобов"язань встановлений щодо кожного щомісячного платежу окремо і, відповідно, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців з моменту виникнення зобов"язання по кожному щомісячному платежу. Оскільки позивач не врахував вищевикладеного, суд самостійно провів розрахунок пені і, дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в розмірі 11709,36 грн.

Судом перевірено методику розрахунку 3% річних та інфляційних втрат з використанням калькулятора ІПС "Ліга" і дійшов висновку про правомірність позовних вимог в цій частині. Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача відповідно до приписів ст.49 ГПК України

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( 3600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний .код НОМЕР_1) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" ( 36008, м.Полтава, вул.Комарова, 2а, ) 566944,69 грн. основного боргу, 11709,36 грн. пені, 8461,06 грн. 3% річних, 28914,17 грн. інфляційних втрат та 9240,44 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити в задоволенні.

Повне рішення складено 05.12.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя