РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016Справа №910/20643/16

За позовом Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство»

до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Центр

транспортної логістики»

про стягнення 270 751,15 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Городний М.А. - по дов. № 36 від 12.01.2016

від відповідача Кощенко А.Ю. - по дов. № 619 від 26.10.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» про стягнення 270 751,15 грн. безпідставно зарахованих коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.12.2012 між сторонами був укладений договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах № 2122/1136-2012 за умовами якого відповідач зобов'язався за плату і за рахунок позивача виконати або організовувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажу. 22.08.2015 позивач отримав лист відповідача № ЦТЛ-10/2332 від 19.08.2016, в якому повідомлено про коригування платежів та віднесення на рахунок позивача додаткових зборів та платежів, пов'язаних із затриманням вагонів на загальну суму 270 751,15 грн. Позивачем було надіслано лист - заперечення. Проте 29.08.2016 відповідачем в порушення умов договору, без згоди позивача, було проведено коригування та знято з особового рахунку позивача кошти в сумі 270 751,15 грн. Всупереч ст. 338 Митного кодексу України та тієї обставини, що вагони відпущені і порушень не знайдено, відповідачем нараховано та стягнуто кошти за маневрові роботи, зберігання вантажів, користування вагонами, надання інформації про вантажні роботи, зауваження вантажів та провізну плату за маршрутом. Зазначає, що затримку за вагонами закінчено та зауважень до вагонів на надійшло, однак відповідачем нараховано також додаткові збори.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 порушено провадження у справі № 910/20643/16 та розгляд справи призначено на 29.11.2016.

Позивач в судовому засіданні 29.11.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 29.11.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю з підстав викладених у поданому 29.11.2016 відзиві на позовну заяву з огляду на наступне. На шляху прямування до станції призначення на вимогу митних органів було зупинено вагони позивача, що засвідчено актами загальної форми. Причиною затримки є товари (лісопродукція), що в них перевозилась. Дії митних органів щодо контролю товару призвели до нарахування додаткових зборів у розмірі 261 761,15 грн. Зазначає, що незалежно від правомірності прийнятих митними та/або правоохоронними органами рішень щодо затримання вагонів. що фактично є перешкодою для здійснення перевезення, перевізнику відшкодовуються всі витрати, пов'язані з виникнення такої перешкоди.

В судовому засіданні 29.11.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 06.12.2016.

Відповідачем 06.12.2016 до відділу діловодства суду подано пояснення, в яких зазначає що ним у відповідності до умов договору було надіслано позивачу коригування № 8 від 31.08.2016 до акту наданих послуг № 5 від 31.05.2016, яке отримано позивачем та підписано без зауважень, щодо нарахованих платежів у розмірі 268 221,55 грн. Сума узгоджених нарахованих платежів зазначених вище складає 270 751,15 грн., що відповідає заявленій сумі у позовній заяві. В подальшому виправлено неточності та здійснено коригування на суму 8 990,00 грн. про що повідомлено позивача та направлено коригування № 10 до акту № 8 від 31.08.2016, який не повернуто позивачем з підписом, проте в силу умов договору за відсутності заперечень є узгодженим позивачем.

В судовому засіданні 06.12.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.12.2012 між Державним підприємством «Володимирецьке лісове господарство» (замовник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» (виконавець, відповідач) було укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах № 2122/1136-2012 (далі - договір).

01.12.2015 між сторонами укладено додаткову угоду № 4, відповідно до якої договір викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов'язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних на піввагонах.

Згідно з п. 9.1 договору він набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2016,а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків.

Відповідно до п.п 1, 2 ст. 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Згідно з п. 2 ст. 220 Митного кодексу України з метою запобігання порушенню розкладу руху поїздів митний контроль може здійснюватися поза пунктами пропуску через державний кордон або в місцях, визначених керівником органу доходів і зборів за погодженням з керівниками залізничної станції та органу охорони державного кордону України.

З наявних в матеріалах справи актів загальної форми №№ 210-217, 219, 220, 238, 784, 785, 792, 795, 182, 1398, 1478, 175, 1522 вбачається, що на шляху прямування до станції призначення на вимогу митних органів було затримані вагони позивача №№ 96396387, 96290382, 96393376, 68750884, 68702067, 68816487, 68834572, 67898031, 60427580, 64439318, 90900739, 96391545, 66230418.

Із зазначених вище актів загальної форми вбачається що вагони відпущенні та можуть слідувати до станції призначення, у зв'язку з чим відповідачем нараховано додаткові збори (плата за простій вагонів, за зберігання вантажів, маневрові роботи, повідомлення).

Відповідач листом № ЦТЛ-10/2332 від 19.08.2016 повідомив позивача про проведення коригування платежів та віднесення на рахунок позивача додаткових зборів та платежів, пов'язаних із затриманням вагонів на загальну суму 270 751,15 грн.

Позивач листом-запереченням № 2203 від 23.08.2016 повідомив відповідача про те, що не погоджується з проведеними коригуваннями платежів та заперечує щодо списання коштів, оскільки це суперечить умовам договору.

Згідно з п. 2.10. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерством транспорту України № 644 від 21.11.2000, усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку позивача відповідачем в порушення умов договору неправомірно списано з рахунку позивача кошти в розмірі 270 751,15 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.2.5 договору замовник зобов'язаний здійснювати попередню оплату за послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником, шляхом перерахування коштів, що відповідають обсягу замовлених (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання виконавця та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок виконавця.

Згідно з п. 2.2.7 договору замовник зобов'язаний проводити оплату за надані послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, та інші додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, які замовлені замовником, відповідно до розділу 3 договору.

Відповідно до п. 3.2 договору оплата послуг відповідно до договору здійснюється сторонами у національній валюті України на умовах попередньої оплати.

Відповідно до п. 3.4.5 договору виконавець відображає в особовому рахунку використання замовником коштів для оплати послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, що замовлені замовником та щодобово протягом періоду надання послуг надає замовнику в електронному вигляді переліки перевізних документів.

Згідно з п. 3.4.6 договору виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих замовником на виконання цього договору, та коштів, витрачених замовником на послуги з організації перевезень вантажів, наданих виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення та розміри заборгованості, пеня.

Виписка з особового рахунку позивача станом на 01.09.2016 свідчить, що відповідачем 29.08.2016 з рахунку позивача по договору було списано кошти в сумі 270 751,15 грн.

В подальшому згідно коригування № 10 від 31.10.2016 до акту наданих послуг № 8 від 31.10.2016 та як вбачається з виписки з особового рахунку станом на 01.11.2016 відповідачем 10.10.2016 було здійснено повернення коштів в сумі 8 990,00 грн.

Списання коштів в сумі 270 751,15 грн. та повернення коштів в сумі 8 990,00 грн. сторонами не заперечується.

Згідно ст. 62 Статуту залізниць України порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Згідно з п. 2.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерством транспорту України № 644 від 21.11.2000, розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Відповідно до п. 2.5. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерством транспорту України № 644 від 21.11.2000, платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Умовами договору не передбачена можливість безспірного списання відповідачем з особового рахунку позивача будь-яких коштів.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 261 761,15 грн. коштів, безпідставно списаних на підставі договору, умови якого не передбачають безспірного списання.

В іншій частині в позові слід відмовити, оскільки вимоги є необґрунтованими та не підтвердженні матеріалами справи.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Таким чином, позовні вимоги Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5. ) на користь Державного підприємства «Володимирецьке лісове господарство» (34380, Рівненська область, с. Антонівка, Володимирський район, вул. Партизанська, 23, ) 261 761 (двісті шістдесят одна тисяча сімсот шістдесят одна) грн. 15 коп. безпідставно списаних коштів, 3 926 (три тисячі дев'ятсот двадцять шість) грн. 42 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 13.12.2016.

Суддя В.В.Сівакова