КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. Справа№ 910/12401/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2016

у справі № 910/12401/16 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 50 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 50 000 грн., яке позивачем як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_3 договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0220-12-00182 від 19.12.2012 було виплачено в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Ниссан Жук», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_4 - водія автомобіля «ЗАЗ-110270», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, не була застрахована у жодній страховій організації.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2016, повний текст якого складений 10.10.2016, у справі № 910/12401/16 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду ґрунтується на тому, що з норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що відповідач відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2016 та постановити нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначеної позиції відповідач послався на те, що відповідно до п. 41.3 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування, в таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування, тобто, ОСОБА_3, враховуючи наявний з позивачем договір страхування, не мала права вимагати відшкодування шкоди від відповідача, а відтак, у останнього не виник обов'язок виплатити спірну шкоду.

Ухвалою від 17.10.2016 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Агрикова О.В., Чорногуз М.Г. апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Позивач та відповідач в жодне судове засідання представників не направили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників сторін за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

19.12.2012 позивач як Страховик, Публічне акціонерне товариства «Укрсоцбанк» як Вигодонабувач та ОСОБА_3 як Страхувальник уклали договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0220-12-00182 (а.с. 91-97) (далі Договір), предметом якого, серед іншого, є страхування майнових інтересів Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Ниссан Жук», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

У п. 9 Договору сторонами погоджено, що строк дії Договору - з 00 годин 00 хвилин 29.12.2012 по 24 годину 00 хвилин 28.12.2013.

13.10.2013 о 16 годині 40 хвилин в м. Буча по вул. Жовтневій відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ЗАЗ-110270», державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_4.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом № ДККА-31719 від 04.11.2013 (а.с. 17), з урахуванням розрахунку страхового відшкодування (а.с. 18) та того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, становить 0,5 % від страхової суми (180 000 грн.), тобто 900 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 87 907,22 грн.

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоальянс Київ» № 05055/00004206 від 30.10.2013 на суму 88 807,22 грн. (а.с. 14-16).

Згідно з абз. 4 ст. 3 Закону України «Про страхування» (в редакції на дату укладення Договору), страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Зі змісту Договору слідує, що вигодонабувачем за Договором є Публічне акціонерне товариства «Укрсоцбанк», яке листом № 10.1-186/67 від 01.11.2016 повідомило позивача про те, що страхове відшкодування може бути виплачене на розсуд Страховика.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (в редакції на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В заяві про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 10) Страхувальник просить виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО для здійснення ремонту.

Згідно з наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 19855 від 04.11.2013 (а.с. 19) страхове відшкодування в сумі 87 907,22 грн. перераховано позивачем ТОВ «Автоальянс Київ».

З відмітки банку на вказаному платіжному доручення слідує, що його банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі відповідно до умов Договору.

07.07.2016 позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач, сплативши відшкодування потерпілому за договором майнового страхування у розмірі 87 907,22 грн., набув право вимоги до МТСБУ щодо стягнення частини сплаченої ним суми, яку мала відшкодувати особа-винуватець дорожньо-транспортної пригоди (водій транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність згідно із Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (далі - Закон № 1961-ІV), на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону № 1961-ІV відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із Законом № 1961-ІV МТСБУ є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 39.1 статті 39).

МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961-ІV (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39).

Законом № 1961-ІV чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до підпункту 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-ІV для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (положення пункту 1.7 стосуються будь-яких наземних транспортних засобів, отже, винятком є ті види транспортних засобів, які неможливо визнати наземними).

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-ІV від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України звільняються учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_4, що підтверджується постановою Ірпінського міського суду Київської області від 05.11.2013 у справі № 367/7868/13-п (а.с. 20) та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9283197 (а.с. 12-13).

З матеріалів справи слідує, що цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 станом на дату спірної ДТП застрахована не була, і доказів того, що винуватець у скоєнні ДТП, ОСОБА_4, належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961-ІV, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, матеріали справи не містять.

При цьому МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (пункт 41.3 статті 41 Закону № 1961-ІV).

Таким чином, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи, що за умовами Договору позивач як страховик застрахував Автомобіль, потерпіла ОСОБА_3 як страхувальник має право отримати страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача.

Заподіяння потерпілій ОСОБА_3 шкоди внаслідок винних дій водія ОСОБА_4 у ДТП породило деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов'язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду. Водночас така ДТП є підставою для виникнення зобов'язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика (позивач).

Зазначені зобов'язання не виключали одне одного.

Потерпілій ОСОБА_3 належало право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному.

Вона на власний розсуд обрала спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика (позивача), від якого отримала страхове відшкодування на відновлення пошкодженого Автомобіля в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 993 ЦК, статті 27 Закону України "Про страхування" страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може вимагати від страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП (власника транспортного засобу), відшкодування зроблених витрат. У випадку відсутності у винуватця ДТП договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - договір ОСЦПВ) позов про відшкодування шкоди страховик може пред'явити безпосередньо до винуватця ДТП.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-ІV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону).

Аналогічне правило викладено в пункті 3.6 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 6 грудня 2012 року № 31/2012), за змістом якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961-ІV та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ іншим страховиком-членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

При відсутності договору ОСЦПВ у винуватця ДТП страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону № 1961-ІV прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов'язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 26.10.2016 у справі 910/1439/16.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

При прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2016 у справі № 910/12401/16 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у позові повністю.

З огляду на підстави скасування рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольняється повністю.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати по справі, в тому числі і за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2016 у справі № 910/12401/16 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2016 у справі № 910/12401/16 скасувати і прийняти нове рішення.

3. У задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32-А, ідентифікаційний код 30859524) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ідентифікаційний код 21647131) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12401/16.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз