ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.12.16р. Справа № 904/11156/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м. Київ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м. Дніпро)

до Управління праці та соціального захисту населення міста Новомосковська (м. Новомосковськ, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором на фінансування пільг та субсидій населенню № 37 від 20.02.2015 у розмірі 27 500 грн. 62 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 19.12.2016)

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт (довіреність № 2191 від 28.12.2015)

від відповідача: ОСОБА_2 - головний спеціаліст-юрист (довіреність № 577

від 04.03.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (далі - позивач) звернулося до господарського суду із позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду, просило суд стягнути з Управління праці та соціального захисту населення міста Новомосковська (далі - відповідач) заборгованість за договором на фінансування пільг та субсидій населенню № 37 від 20.02.2015 у розмірі 81 349 грн. 49 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором на фінансування пільг та субсидій населенню № 37 від 20.02.2015 в частині проведення розрахунків за надані позивачем в період з вересня по грудень 2015 року пільги.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 19.12.2016.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 76276/16 від 12.12.2016), в якому він визнає позовні вимоги позивача лише частково - в сумі 24 063 грн. 13 коп., в іншій частині вимог відповідач просить суд відмовити, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх.суду 77972/16 від 19.12.2016), в якій він просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором на фінансування пільг та субсидій населенню № 37 від 20.02.2015 у загальному розмірі 27 500 грн. 62 коп., яка є сумою основного боргу.

Дослідивши заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд відзначив, що, фактично, позивач зменшив заявлений до стягнення основний борг, у зв'язку з його новим уточненим розрахунком (92 339 грн. 47 коп. (вартість наданих в спірний період послуг) - 64 838 грн. 85 коп. (часткова їх оплата відповідачем)), внаслідок чого ціна позову фактично зменшилась.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

В цей же час, згідно з частиною 3 статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач.

Враховуючи, що зменшення позовних вимог є правом позивача, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, та, враховуючи, що ціна позову фактично зменшилась, суд приймає вказану заяву позивача.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову 27 500 грн. 62 коп., виходячи з якої й вирішується спір.

Таким чином, сума позовних вимог, з урахуванням зазначеної заяви, складає 27 500 грн. 62, що є ціною позову.

У судове засідання 19.12.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 19.12.2016 представником позивача було викладено зміст позовних вимог, з урахуванням їх зменшення, наведено доводи в їх обґрунтування.

Представником відповідача у судовому засіданні 19.12.2016 було викладено зміст відзиву на позовну заяву, які він просив врахувати під час прийняття рішення по справі.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 19.12.2016 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду).

Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 10.02.2015 між Управлінням праці та соціального захисту населення міста Новомосковська (далі - платник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (далі - підприємство, позивач) укладено договір на фінансування пільг та субсидій населенню № 37 (далі - договір, а.с.15-17), предметом якого є відносини сторін щодо фінансування пільг, пов'язаних з наданням телекомунаційних послуг пільговим категоріям населення. Підприємство здійснює надання телекомунаційних (в тому числі абонплата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при позачерговому та пільговому встановленні квартирних телефонів) громадянам, які мають відповідні пільги, а платник проводить розрахунки за надані пільги в межах своїх кошторисних призначень (пункти 1.1. та 1.2. договору).

У пункті 8.1. договору сторони погодили, що 8.1. договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до повного погашення заборгованості відповідно до законодавства. Сторони дійшли згоди, що умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до укладення договору, згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України і діють з 01.01.2015 по 31.12.2015 включно.

Доказів розірвання, визнання договору недійсним повністю або частково сторонами суду не надано.

Звертаючись із позовом до суду позивач посилається на те, що відповідачем порушені зобов'язання за договором на фінансування пільг та субсидій населенню № 37 від 20.02.2015 в частині проведення розрахунків за надані позивачем в період з вересня по грудень 2015 року пільги, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 27 500 грн. 62 коп. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вказаний договір на фінансування пільг та субсидій населенню є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме: майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, у розділі 2 договору сторонами були погоджені сума договору та порядок розрахунків, а саме:

- сума договору визначається додатковою угодою, яка є невід'ємна частиною договору (пункт 2.1. договору);

- обсяг коштів, передбачених в бюджеті на фінансування пільг, можуть змінюватися на протязі року при уточненні бюджету, що обов'язково відображається у додаткових угодах до договору (пункт 2.2. договору).

У відповідності до вказаних умов між сторонами укладалися додаткові угоди до договору, в яких сторони змінювали заплановану суму на фінансування пільг та субсидій населенню, а саме:

- додатковою угодою № 1 від 20.02.2015 до договору сторони визначили таке: "Запланована сума на фінансування пільг та субсидій населенню, відшкодування яких проводиться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, на 2015 рік складає: користування телефоном на суму 250 000 грн. 00 коп.; встановлення телефону на суму 151 грн. 20 коп.; загальна сума - 250 151 грн. 20 коп. (а.с.18);

- додатковою угодою № 2 від 21.10.2015 до договору сторони визначили таке: "Запланована сума на фінансування пільг та субсидій населенню, відшкодування яких проводиться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, на 2015 рік складає: користування телефоном на суму 288 251 грн. 10 коп.; встановлення телефону на суму 151 грн. 20 коп.; загальна сума - 288 402 грн. 30 коп. (а.с.19);

- додатковою угодою № 3 від 20.11.2015 до договору сторони визначили таке: "Запланована сума на фінансування пільг та субсидій населенню, відшкодування яких проводиться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, на 2015 рік складає: користування телефоном на суму 289 451 грн. 10 коп.; встановлення телефону на суму 151 грн. 20 коп.; загальна сума - 289 602 грн. 30 коп. (а.с.20).

Так, позивачем в період з вересня по грудень 2015 року було надано пільги та субсидії населенню та складені звіти про пільговиків та членів їх сімей, які перебувають на обліку та отримали пільги за послуги зв'язку, відповідно до яких відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу 92 339 грн. 47 коп., а саме:

- звіт про пільговиків та членів їх сімей, які перебувають на обліку та отримали пільги за послуги зв'язку у вересні 2015 року на суму 21 695 грн. 34 коп. (а.с.26);

- звіт про пільговиків та членів їх сімей, які перебувають на обліку та отримали пільги за послуги зв'язку у жовтні 2015 року на суму 22 919 грн. 54 коп. (а.с.29);

- звіт про пільговиків та членів їх сімей, які перебувають на обліку та отримали пільги за послуги зв'язку у листопаді 2015 року на суму 24 063 грн. 13 коп. (а.с.32);

- звіт про пільговиків та членів їх сімей, які перебувають на обліку та отримали пільги за послуги зв'язку у грудні 2015 року на суму 23 661 грн. 46 коп. (а.с.35).

Заперечення відповідача щодо якості та обсягів наданих послуг в матеріалах справи відсутні.

В той же час, у розділі 3 договору сторони визначили зобов'язання сторін за договором, зокрема:

- згідно з пунктом 3.1.3. договору підприємство зобов'язується до 20 числа поточного місяця надати платнику акти звірки для фінансування пільг та субсидій;

- згідно з пунктом 3.2.2. договору платник зобов'язується щомісяця перераховувати кошти для компенсації витрат підприємства у зв'язку з наданням пільг громадянам, що мають право на пільги згідно з чинним законодавством, при умові надходження субвенцій з Державного бюджету до місцевого бюджету.

При цьому, в порушення вказаних умов договору, відповідач у повному обсязі не відшкодував позивачу витрати на надання в період з вересня по грудень 2015 року пільг громадянам, що мають право на пільги згідно з чинним законодавством, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 27 500 грн. 672 коп.

Так, за спірний період відповідач здійснив оплату в загальній сумі 64 838 грн. 85 коп., а саме:

- 9 839 грн. 52 коп. відповідно платіжного доручення № 54 від 25.11.2015 з призначенням платежу: "... за послуги зв'язку 09.2015..."; 10 384 грн. 45 коп. відповідно платіжного доручення № 55 від 01.12.2015 з призначенням платежу: "... за послуги зв'язку 09.2015...", отже заборгованість за вересень 2015 року складає 1 471 грн. 37 коп. (21 695,34 - 9 839,52 - 10 384,45);

- 21 695 грн. 34 коп. відповідно платіжного доручення № 56 від 01.12.2015 з призначенням платежу: "... за послуги зв'язку 10.2015...", отже заборгованість за жовтень 2015 року складає 1 224 грн. 20 коп. (22 919,54 - 21 695,34);

- 22 919 грн. 54 коп. відповідно платіжного доручення № 57 від 29.12.2015 з призначенням платежу: "... за послуги зв'язку 11.2015...", отже заборгованість за листопад 2015 року складає 1 143 грн. 59 коп. (24 063,13 - 22 919,54);

- за грудень 2015 року оплата від відповідача не надходила, отже заборгованість за грудень 2015 року складає 23 661 грн. 46 коп. А всього заборгованість складає 27 500 грн. 62 коп.

Враховуючи викладене, матеріалами справи підтверджується, що зобов'язання щодо повної оплати наданих позивачем в період з вересня по грудень 2015 року пільг відповідачем були порушені, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 27 500 грн. 62 коп. (92 339,47 - 64 838,85). Вказане і є причиною спору.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до умов договору, відповідач зобов'язався щомісяця перераховувати кошти для компенсації витрат підприємства у зв'язку з наданням пільг громадянам.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності претензій відповідача стосовно строків, якості та обєму надання послуг. Отже, позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи визначені контрагентами порядок та строки оплати наданих послуг, приймаючи до уваги прийняття відповідачем наданих послуг за відповідними звітами в рамках спірних правочинів, господарський суд встановив, що строк оплати наданих послуг є таким, що настав, у зв'язку з чим суд вважає наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 27 500 грн. 62 коп. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів повної оплати наданих в період з вересня по грудень 2015 року послуг відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний періоду сумі 27 500 грн. 62 коп., шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором на фінансування пільг та субсидій населенню № 37 від 20.02.2015 у відповідача перед позивачем в сумі 27 500 грн. 62 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 27 500 грн. 62 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судові витрати по справі, з урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у сумі 1 378 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення міста Новомосковська (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вулиця Горького, будинок 2-А; ідентифікаційний код 03192394) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 18; ідентифікаційний код 21560766) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (49600, м. Дніпропетровськ, вулиця Херсонська, будинок 26; ідентифікаційний код 25543196) 27 500 грн. 62 коп. - основного боргу, 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3