ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р.Справа № 922/5729/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Приватного АТ "Термолайф", м. Харків
до 1) Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Сбербанку Росії" в о. відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії", м. Харків , 2) Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", м. Харків 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" м. Київ,
про за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до про визнання поруки такою, що припинена Товариства з обмеженою відповідальністю "Менеджмент логістик компані", м. Київ 1) Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ 2) Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків визнання поруки припиненою
за участю представників:

позивача (відповідач за позовом 3-ї особи) - ОСОБА_2, довіреність б/н від 10.11.2016 року;

відповідача (ПАТ "ОСОБА_1 Сбербанку Росії" в о. відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії") - ОСОБА_3, довіреність б/н від 27.04.2016 року;

відповідача (ПАТ "Харківський коксовий завод") - не з'явився;

відповідача (ТОВ "Коксотрейд") - ОСОБА_4, довіреність б/н від 08.12.2016 року;

третьої особи з самостійними вимогами - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "Термолайф" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ "Сбербанк", ПрАТ "Харківський коксовий завод", ТОВ "Коксотрейд" та просило суд:

- визнати припиненим договір поруки від 04.09.2012, укладений між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (далі - ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії");

- визнати припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договорами про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 та № 29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеними між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- визнати припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договорами про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 та № 27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеними між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012.

Також, до прийняття господарським судом рішення у даній справі ТОВ "Менеджмент логістик компані" (третя особа із самостійними вимогами на предмет спору) на підставі ст. 26 ГПК України, звернулося з позовом до ПАТ "Сбербанк" та ПрАТ "Термолайф" у межах справи № 922/5729/15, в якому просило суд:

- визнати припиненим договір поруки від 04.09.2012, укладений між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії";

- визнати припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" перед ПАТ "Сбербанк", що випливають з умов договору поруки від 04.09.2012.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.04.2016 у справі № 922/5729/15 (суддя Светлічний Ю.В.) позов ПрАТ "Термолайф" задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 04.09.2012, укладений між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії". Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012. Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012. Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012. Визнано припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" за договором про відкриття кредитної лінії № 27- В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012. У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ТОВ "Менеджмент логістик компані" відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 (колегія суддів у складі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7В.) рішення господарського суду Харківської області від 14.04.2016р. у справі № 922/5729/15 залишено без змін.

Постановою ВГСУ від 06.09.16р. касаційну скаргу ПАТ "Сбербанк" задоволено частково, Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 та рішення господарського суду Харківської області від 14.04.2016 у справі № 922/5729/15 скасовано, справу № 922/5729/15 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

На підставі протоколу автоматизованої системи документообігу суду від 21.09.16р. справу призначено для розгляду судді Шарко Л.В.

Ухвалою суду від 23.09.16р. справу № 922/5729/15 призначено до розгляду у судовому засіданні.

Від представника першого відповідача (ПАТ "ОСОБА_1 Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії") надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 34571 від 20.10.2016 року), в якому вказав наступне.

Згідно абз.5 п.2.1.1.1., абз.5 п. п.2.1.1.2., абз.5 п.2.1.1.3., абз.5 п. п.2.1.1.4. договору поруки "сторони погоджують, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в п.1.3., п.6.6. основних договорів та в додатку №1 основних договорів, відбувається автоматично і не потребує укладання між основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Щодо посилання позивача на збільшення обсягу відповідальності внаслідок відтермінування строків сплати окремих платежів, то банк вказує, що пунктом 6.2. договору поруки сторони також погодили, що поручитель дає згоду на пролонгацію Основного/их договору/ів, яка може бути здійснена кредитором та боржником/ами. При цьому, дія цього договору автоматично продовжується на строк такої пролонгації. Тобто, відповідач вважає, що посилання позивача на підставу збільшення відповідальності поручителя без його згоди на відтермінування строку повернення окремих траншів чи платежів та строку сплати процентів є безпідставним та необґрунтованим.

Також, банк вважає безпідставними посилання позивача на те, що внаслідок встановлення договорами про внесення змін до кредитного договору комісії за управління коштами кредитної заборгованості в частині внесення змін в кредитний договір відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Крім того, відповідач зауважує, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Відповідно до виписок по особовим рахункам ПрАТ "Харківський коксовий завод", заборгованість по основному боргу (кредиту) виникла 07.04.2015р. Відповідно, шестимісячний строк для пред'явлення вимоги закінчується 07.10.2015р. ПАТ "Сбербанк" звернувся з позовною заявою про стягнення суми заборгованості по основному боргу (кредиту) 16.09.2015р. В разі, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014р. у справі 6-20цс14. У зв'язку з невиконанням ПрАТ "Харківський коксовий завод" (відповідачем 2) своїх зобов'язань за кредитним договором 06.11.2015р. Відповідач 1 ПАТ "Сбербанк" надіслав на адресу ПрАТ "Харківський коксовий завод" повідомлення-вимогу №10294/4/28-2 від 05.11.2015р. про дострокове повернення всієї суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО віл 04.09.2012р. Відповідно до даного повідомлення, ПАТ "Сбербанк" вимагав повернення всієї суми заборгованості протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту відправлення повідомлення. З огляду на вищенаведене банк зробив висновок, що враховуючи правову позицію Верховного Суду України (справа 6-20цс14), початок перебігу шестимісячного строку для пред'явлення вимоги ПАТ "Сбербанк" до позивача розпочинається 16.10.2015р.

Представником позивача надано письмові пояснення по справі (вх.№37050 від 07.11.2016 року) в яких підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав документи, які долучено судом до матеріалів справи.

Від представника відповідача (ПАТ "ОСОБА_1 Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії") надійшли додаткові письмові пояснення по справі (вх.№ 37102 від 07.11.2016 року) в яких відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та надав документи, які долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 07.11.16р. за клопотанням представника відповідача (ПАТ "ОСОБА_1 Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення №3 "АТ "Сбербанк Росії") строк вирішення спору продовжено по 06.12.16р.

22.11.16р. представник відповідача (ПАТ "ОСОБА_1 Сбербанку Росії" в о. відділення "Харківське відділення №3 "АТ "Сбербанк Росії") надав додаткові письмові пояснення по справі, в яких проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову.

22.11.16р. представник ТОВ "Коксотрейд" надав заяву про часткове визнання позовних вимог в якій заявляє про часткове визнання позову ПрАТ "Термолайф" в частині позовних вимог, що стосуються ТОВ "Коксотрейд", та пов'язані з припиненням Договору поруки від "04" вересня 2012 року щодо забезпечення договорів про відкриття кредитної лінії №28- В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та просить суд: визнати припиненим Договір поруки від "04" вересня 2012 року, укладений між ПрАТ "Термолайф" (ід. код 34015182) та ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (ід. код 25959784) в частині, що стосується забезпечення порукою договорів про відкриття кредитної лінії №28- В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.; визнати припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (ід. код 25959784) та ТОВ "Коксотрейд" (ід. код 30962083), що випливали з умов Договору поруки від "04" вересня 2012 року; визнати припиненими солідарні зобов'язання ПрАТ "Термолайф" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (ід. код 25959784) та ТОВ "Коксотрейд" (ід. код 30962083), що випливали з умов Договору поруки від "04" вересня 2012 року.

Представником відповідача (ПАТ "Харківського коксового заводу) надано письмові пояснення по справі (вх. № 41567 від 05.12.2016 року), в яких підтримав позовні вимоги позивача за первісним позовом та просив суд визнати припиненим Договір поруки від "04" вересня 2012 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "Термолайф" (ід. код 34015182) та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (ід. код 25959784) в частині, що стосується забезпечення порукою договорів про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та №27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.; визнати припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (ід. код 25959784) та Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" (ід. код 24481702), що випливали з умов Договору поруки від "04" вересня 2012 року; визнати припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (ід. код 25959784) та Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" (ід. код 24481702), що випливали з умов Договору поруки від "04" вересня 2012 року.

Представник позивача (відповідач за позовом 3-ї особи) в судовому засіданні 05.12.16р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача (ПАТ "ОСОБА_1 Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії") в судовому засіданні 05.12.16р. проти позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні первісного позову та позову 3-ї особи.

Представник відповідача (ПАТ "Харківський коксовий завод") в судове засідання 05.12.16р. не з'явився.

Представник відповідача (ТОВ " "Коксотрейд") в судовому засіданні 05.12.16р. визнав позовні вимоги позивача в частині позовних вимог, що стосуються ТОВ "Коксотрейд", та пов'язані з припиненням Договору поруки від "04" вересня 2012 року щодо забезпечення договорів про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. та №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.

Представник третьої особи, із заявленими самостійними вимогами на предмет спору, в судове засідання 05.12.16р. не з'явився.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Відповідно до ч.1 ст.111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, на виконання вказівок постанови касаційної інстанції, при новому розгляді даної справи, судом встановлено наступне.

04.09.2012р. між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (нове найменування Публічне акціонерне товариство "Сбербанк") та ПрАТ "Харківський коксовий завод" були укладені договори про відкриття кредитної лінії:

№ 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (надалі кредитний договір - 1), яким передбачено надання ПрАТ "Харківський коксовий завод" кредиту у розмірі 7280000,00 доларів США у вигляді кредитної лінії (п.1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017р. (п.1.4.).;

№ 27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (надалі кредитний договір - 2), яким передбачено надання ПрАТ "Харківський коксовий завод" кредиту у розмірі 10874000,00 доларів США у вигляді кредитної лінії (п.1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017р. (п.1.4).

Також, 04.09.2012р. між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (нове найменування Публічне акціонерне товариство "Сбербанк") та ТОВ "Коксотрейд" були укладені договори про відкриття кредитної лінії:

№ 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (надалі кредитний договір - 3), яким передбачено надання ТОВ "Коксотрейд" кредиту у розмірі 4 466 000,00 доларів США у вигляді кредитної лінії (п.1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017р. (п.1.4).

№ 29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. (надалі кредитний договір - 4), яким передбачено надання ТОВ "Коксотрейд" кредиту у розмірі 400000,00 доларів США у вигляді кредитної лінії (п.1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01.09.2017р. (п.1.4).

При цьому, пунктами 1.3 кредитних договорів - 1,2,3,4 встановлено змінювану процентну ставку та підпунктами 1.3.1 - 1.3.8. встановлено, що розмір процентної ставки визначається як сума погодженого кредитодавцем та позичальником індексу (базова процентна ставка) та маржі кредитодавця та розраховується за наступною формулою: R=LIBOR6M+M. Де R розмір змінюваної процентної ставки за кредитом у відсотках річних; LIBOR6M (Лондонська міжбанківська ставка пропозиції) базова процентна ставка, яка визначається на підставі даних інформаційних систем Thomson REUTERS та/або BLOMBERG; М - маржа кредитодавця - 11%, яка є незмінною протягом дії кредитних договорів 1,2,3,4. На дату укладення кредитних договорів - 1,2,3,4 розмір змінюваної процентної ставки становив 11,75% річних (пп.1.3.2 п. 1.3 кредитних договорів - 1,2,3,4), який був зафіксований cторонами як мінімальний розмір змінюваної процентної ставки (пп.1.3.5 п.1.3 кредитних договорів - 1,2,3,4). Також, сторонами встановлено максимальний розмір змінюваної процентної ставки на рівні 20% річних (п.п.1.3.3. п. 1.3 кредитних договорів - 1,2,3,4). Сторонами кредитних договорів - 1,2,3,4 погоджено, що зміна розміру змінюваної процентної ставки відбувається автоматично, не потребує внесення змін до кредитних договорів 1,2,3,4, але потребує письмового повідомлення позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до дати застосування нового розміру змінюваної процентної ставки (пп. 1.3.8 п. 1.3 кредитних договорів 1,2,3,4).

Згідно умов кредитних договорів-1,2,3,4 у випадку порушення позичальником будь-якого із зобовязань за кредитними договорами - 1,2,3,4, змінювана процентна ставка за кредитом збільшується на 2 процентних пункта. Після цього розмір змінюваної процентної ставки розраховується за формулою: R=LIBOR6M+M+2% (два проценти річних). Сторонами кредитних договорів - 1,2,3,4 погоджено, що така зміна розміру змінюваної процентної ставки відбувається автоматично, не потребує внесення змін до кредитних договорів - 1,2,3,4, але потребує письмового повідомлення позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до дати застосування нового розміру змінюваної процентної ставки (п. 6.6 кредитних договорів - 1,2,3,4).

Додатками № 1 до кредитних договорів 1,2,3,4 (надалі - Додатки № 1) є "Порядок визначення процентної ставки за кредитним договором". Додатки № 1 набирають чинності з дати їх підписання сторонами кредитних договорів - ,2,3,4 та діють до дати припинення кредитних договорів - 1,2,3,4 (п. 8 додатків № 1), а з моменту набуття чинності додатків № 1 кредитні договори - 1,2,3,4 діють в частині, що не змінені додатками № 1 (п.9 додатків № 1).

У забезпечення зобовязань позичальників за кредитними договорами - 1,2,3,4 між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (нове найменування ПАТ "Сбербанк") було укладено договір поруки від "04" вересня 2012р. (надалі договір поруки), відповідно до умов якого ПрАТ "Термолайф" поручилося за виконання ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Коксотрейд" їх кредитних зобовязань перед ПАТ "Сбербанк" за кредитними договорами-1,2 та кредитними договорами - 3,4 відповідно.

Стаття 2 договору поруки передбачає забезпечення зобовязань, які невиконані одним з позичальників або обома позичальниками, та які передбачені кредитними договорами - 1,2,3,4, зокрема, але не обмежуючись зобовязаннями переліченими у п. 2.1.1 статті 2 договору поруки. При цьому, сторонами договору поруки погоджено, що зміна розміру процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку визначеному п. 1.3., 6.6 кредитних договорів - 1,2,3,4 та додатків № 1 не потребують внесення змін до договору поруки.

Таким чином, з урахуванням приписів частини 2 статті 553 та частини 2 статті 554 Цивільного кодексу України на дату укладення договору поруки (04.09.2012р.) порукою за вказаним договором було забезпечено виконання зобовязань ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ТОВ "Коксотрейд" за кредитними договорами - 1, 2, 3, 4 в повному обсязі.

В подальшому 30.12.2013р. між ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (нове найменування ПАТ "Сбербанк") було укладено договір про внесення змін № 1 від 30.12.2013р. до договору поруки (надалі договір про внесення змін №1). Як вбачається з п. 3 договору про внесення змін №1, сторонами окрім іншого внесені зміни та доповнення до п. 2.1.1 п. 2.1 статті 2 договору поруки "Обсяг відповідальності поручителя". З урахуванням вказаних змін відповідальність поручителя перед кредитодавцем включає зобовязання передбачені:

- кредитним договором № 1, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у т.ч. договорів про внесення змін № 1 від 22.01.2013, № 2 від 27.03.2013, №3 від 30.12.2013 до договору про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, зокрема, але не обмежуючись;

- кредитним договором № 2, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у т.ч. договорів про внесення змін № 5 від 22.01.2013, №6 від 27.03.2013, № 40 від 30.12.2013 до договору про відкриття кредитної лінії № 27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012;

- кредитним договором № 3 з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у т.ч. договорів про внесення змін № 1 від 22.01.2013, № 2 від 27.03.2013, № 3 від 19.04.2013, № 4 від 30.12.2013 до договору про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012;

- кредитним договором № 4 з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у т.ч. договорів про внесення змін № 3 від 22.01.2013, № 4 від 27.03.2013, № 5 від 19.04.2013, № 8 від 30.12.2013. до договору про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012.

Також п. 5 договору про внесення змін № 1 від 30.12.2013р. до договору поруки визначено, що підписанням цього договору поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується зі змістом вище перелічених договорів про внесення змін до кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 та не має заперечень щодо їх змісту.

Судом встановлено, а сторонами не спростовується та не заперечується, що вже після укладення договору про внесення змін № 1 від 30.12.2013р. до договору поруки додатково мали місце зміни умов Кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 шляхом укладення відповідних додаткових угод та договорів про внесення змін між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" (нове найменування ПАТ "Сбербанк") та позичальниками, а саме:

- до кредитного договору-1 (№26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.): договори про внесення змін №6 від 30.09.2014р. та №5 від 14.05.2014р.;

- до кредитного договору-2 (№27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.): договори про внесення змін №87 від 30.09.2014р., №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №29 від 30.08.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №30 від 02.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №31 від 02.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №32 від 04.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №33 від 04.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №34 від 05.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №35 від 05.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №36 від 05.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №37 від 17.10.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №38 від 17.10.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №39 від 23.12.2013р.;

- до кредитного договору-3 (№28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.): договори про внесення змін № 6 від 14.05.2014р. та № 7 від 30.09.2014р.;

- до кредитного договору-4 (№29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.): договори про внесення змін №11 від 29.07.2014р. та №12 від 31.07.2014р.

ПАТ "Сбербанк" надано до суду належним чином завірену копію договору про внесення змін № 6 від 14.05.2014р. до договору поруки, яким було узгоджено з ПрАТ "Термолайф" зміну умов кредитного договору - 3 (№28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.), внесених договором про внесення змін №6 від 14.05.2014р.

Належних доказів про окреме письмове узгодження з ПрАТ "Термолайф" умов вищевказаних інших договорів про внесення змін до кредитних договорів - 1, 2, 3, 4, укладених після 30.12.2013р. сторонами не надано.

Крім того, позивач посилається на висновок науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України, виконаної на запит Приватного акціонерного товариства "Термолайф" у відповідності із Законом України Про наукову і науково-технічну експертизу, з якого, на думку позивача вбачається, що, після укладення договору поруки між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та позичальниками до кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 додатково були укладенні договори про внесення змін:

- № 8 від 20 січня 2015р. до кредитного договору № 1;

- № 9 від 20 січня 2015р. до кредитного договору № 2;

- № 9 від 20 січня 2015р. до кредитного договору № 3;

- № 15 від 20 січня 2015р. до кредитного договору № 4.

Так, позивач вказує, що згідно вказаних договорів сторонами кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 був змінений "Порядок визначення процентної ставки за Кредитним договором".

На відміну від Порядків визначення процентної ставки за кредитними договорами - 1, 2, 3, 4, що діяли на дату укладення договору поруки, вищевказаними договорами про внесення змін, на думку позивача, зазначений Порядок було доповнено додатковими підставами для застосування звичайної та підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом.

Так, порядок визначення звичайної змінюваної процентної ставки, що визначається за формулою: R=(LIBOR6M+M) був доповнений положеннями згідно яких, застосування визначеного розміру змінюваної процентної ставки за кредитом було обумовлено дотриманням групою компаній певних показників: кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюті при одночасному виконанні обох умов; кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов.

"Порядок визначення процентної ставки за Кредитним договором" також було доповнено такою додатковою підставою для застосування підвищеного розміру процентної ставки за кредитом, що визначається за формулою: R=(LIBOR6M+M)+2 % (два процента річних), як недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов.

Таким чином, позивач вказує, що внесення сторонами до кредитних договорів -1, 2, 3, 4 змін та доповнень до "Порядку визначення процентної ставки за Кредитним договором", також свідчить про зміну основного зобовязання за Кредитними договорами - 1, 2, 3, 4 шляхом встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки за кредитом в бік її збільшення. Зазначенні нові умови порядку зміни процентної ставки за кредитом встановлюють таку додаткову підставу для застосування підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Оскільки, позовні вимоги як за первісним позовом, так і за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору обґрунтовані настанням обставин, передбачених частиною першою ст. 559 ЦК України та частиною четвертою ст. 559 ЦК України, то доказуванню сторонами у справі підлягає саме наявність або відсутність юридичного складу, передбаченого вказаними нормами.

Згідно з частиною першою ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, юридичним складом, передбаченим частиною першою ст. 559 ЦК України, є одночасне поєднання зміни основного зобовязання, забезпеченого порукою, з відсутністю згоди поручителя на таку зміну та із збільшенням обсягу відповідальності поручителя внаслідок такої зміни.

Судом встановлено відсутність окремої письмової згоди ПрАТ "Термолайф" на зміну умов:

- кредитного договору - 1, внесених договорами про внесення змін №6 від 30.09.2014р., №5 від 14.05.2014р. та №8 від 20 січня 2015р.;

- кредитного договору-2, внесених договорами про внесення змін №87 від 30.09.2014р., №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №29 від 30.08.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №30 від 02.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №31 від 02.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №32 від 04.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №33 від 04.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №34 від 05.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №35 від 05.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №36 від 05.09.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №37 від 17.10.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №38 від 17.10.2013р.; №1 від 30.09.2014р. до додаткової угоди №39 від 23.12.2013р.; № 9 від 20 січня 2015р.;

- кредитного договору - 3, внесених договорами про внесення змін №6 від 14.05.2014р., №7 від 30.09.2014р. та №9 від 20 січня 2015р.;

- кредитного договору - 4, внесених договорами про внесення змін №11 від 29.07.2014р. та №12 від 31.07.2014р. та №15 від 20 січня 2015р.

При цьому, суд не приймає доводи ПАТ"Сбербанк" про відсутність необхідності погоджувати з ПрАТ "Термолайф" зміну умов кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 внаслідок їх погодження умовами договору поруки та договору про внесення змін № 1 від 30.12.2013р. до договору поруки, зауважуючи на наступне.

Пунктом 6.2 статті 6 договору поруки поручителем надано згоду на можливе продовження терміну дії кредитних договорів - 1, 2, 3, 4, при якому строк дії договору поруки буде автоматично продовжуватись на строк продовження терміну дії кредитних договорів - 1, 2, 3, 4. Також, п. 3.1 ст. 3 договору поруки поручитель надав свою згоду на забезпечення порукою виконання зобовязань боржників за кредитними договорами - 1, 2, 3, 4 з усіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи і ті, що можуть бути укладені у майбутньому.

Однак, сама по собі така згода поручителя не є конкретизованою. Якщо прийняти до уваги позицію ПАТ "Сбербанк" про погодження умов договору поруки на майбутнє положеннями самого договору поруки, то в укладенні ним договорів про внесення змін № 1 від 30.12.2013р. та №6 від 14.05.2014р. до договору поруки не було б необхідності. Так само, як і не було б необхідності встановлювати в п. 6.2. договору поруки окрему згоду поручителя на внесення змін до кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 щодо їх можливої пролонгації.

Таким чином, оскільки договором поруки не конкретизовано, на які саме зміни кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 погодився поручитель, то в суду виникають підстави щодо визнання поруки припиненою. Аналогічну за змістом правову позицію наведено Верховним судом України в постанові від 21.10.2015р. у справі № 6-1161цс15.

Слід звернути увагу, що Вищим господарським судом України в постанові від 22.04.2014р. по справі № 33/215 зроблено, зокрема, такий висновок, що положення договору поруки щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором зі всіма змінами та доповненнями, не слід розуміти, як заздалегідь надану згоду на будь-які зміни та доповнення до умов кредитного договору його сторонами у майбутньому.

Відтак, суд приходить до висновку що, п. 3.1 договору поруки, не слід розуміти, як згоду поручителя на внесення у майбутньому будь-яких змін до кредитних договорів - 1, 2, 3, 4, включно з тими, що збільшують обсяг відповідальності поручителя.

Згідно з п. 4.1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014р. №1 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів, згода поручителя на зміну основного зобовязання надається в порядок та спосіб встановлений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено змiну його умов за письмової згоди сторiн, то у такому разi саме лише повiдомлення кредитором або боржником поручителя про змiну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

В той же час п. 6.9 статті 6 договору поруки передбачено, що договір може бути змінений тільки за взаємною згодою сторін (крім випадків, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України) за умови, що такі зміни викладені у письмовій формі.

Оскільки чинним законодавством з цього приводу окремих випадків не передбачено, а перелік випадків, передбачених самим договором поруки, вичерпується пунктами 6.2 та 3.1, суд приходить до висновку, що згода поручителя на внесення будь-яких змін до кредитних договорів - 1, 2, 3, 4, включно з тими, що збільшують обсяг відповідальності поручителя, мала надаватися письмово, шляхом укладення відповідних додаткових угод.

Щодо збільшення обсягу відповідальності ПрАТ "Термолайф", як поручителя, внаслідок зміни умов кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 без його згоди суд зазначає наступне.

2-им відповідачем надано до суду відзив на первісний позов з відповідними розрахунками, в якому він визнав факт збільшення обсягу відповідальності ПрАТ "Термолайф", як поручителя, що виразилося:

за кредитним договором - 1

- у збільшенні в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом на 20950,00 доларів США у звязку з укладенням договору про внесення змін №5 від 14.05.2014р.;

- у збільшенні в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом на 757220,00 доларів США у звязку з укладенням договору про внесення змін №6 від 30.09.2014р.

за кредитним договором - 2

- у встановленні додаткової комісії за управління коштами кредитної заборгованості;

- у розширенні змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту внаслідок зміни строків повернення траншів, в результаті чого мало місце зростання фінансового навантаження по окремим періодам у звязку з необхідністю дострокового повернення траншів кредиту.

3-ій відповідач надав до суду заяву про визнання первісного позову, в якому також визнав факт збільшення обсягу відповідальності ПрАТ "Термолайф", як поручителя, що виразилося:

за кредитним договором - 3

- у збільшенні обсягу відповідальності ПрАТ "Термолайф" за процентами, що підлягають сплаті, на загальну суму 154 600, 00 доларів США у звязку з укладенням договору про внесення змін №7 від 30.09.2014р.;

за кредитним договором - 4

- у розширенні змісту основного зобовязання внаслідок скорочення строку повернення двох траншів кредиту в сумі по 100000,00 доларів США кожен та встановлення нового строку "не пізніше 28 липня 2015 року" та "не пізніше 30 липня 2015 року" відповідно у звязку з укладенням договорів про внесення змін №11 від 29.07.2014р. та №12 від 31.07.2014р.

У постанові від 06.09.2016 по даній справі Вищий господарський суд України зазначив, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою посилання ПАТ "Сбербанк", викладені у додаткових поясненнях та апеляційні скарзі, на положення абз. 5 пп. 2.1.1.1, абз. 5 пп. 2.1.1.2, абз. 5 пп. 2.1.1.3, абз. 5 пп. 2.1.1.4 Договору поруки, де, як вказував ОСОБА_1, сторони погодили, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в п. 1.3, п. 6.6 Кредитних договорів - 1, 2. 3. 4 та в Додатку № 1 до Кредитних договорів - 1, 2, 3, 4, відбувається автоматично і не потребує укладання між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього договору, та така зміна є погодженою поручителем.

З даного приводу необхідно зазначити наступне.

В своїх додаткових поясненнях та апеляційній скарзі відповідач -1 посилається на нібито відсутність збільшення обсягу відповідальності позивача, як поручителя, внаслідок зміни процентної ставки за кредитними договорами.

При цьому, відповідач -1 вказує на п.п. 2.1.1.1. - 2.1.1.4. договору поруки, якими позивачем погоджено зміну розміру процентної ставки за кредитними договорами у порядку, визначеному цими ж кредитними угодами, і на підставі цього робить висновок про відсутність необхідності отримувати згоду поручителя щодо зміни процентної ставки, визначеної умовами пунктів 3 додатків 1 до кредитних договорів.

Крім того, відповідач - 1 також посилається на підпункт к) пункту 3.1. договору поруки, відповідно до якого позивач, як поручитель, на думку відповідача - 1, надав свою згоду на забезпечення порукою виконання зобов'язань боржників з усіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи й ті, що можуть бути укладені в майбутньому.

Однак, "збільшення обсягу відповідальності" - це не тільки наявність ознак збільшення відсоткової ставки.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо (постанова ВСУ від 24.06.2015).

Збільшення відповідальності, також може відбутися внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя (Постанова ВСУ від 20.04.2016 № 6-2662цс15).

Таким чином, правила ч.1 ст.559 ЦК України, є підставою для висновку про те, що поручитель не залишається зобов'язаний навіть на умовах, які були напочатку.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що внаслідок зміни умов пункту 3 додатку 1 до кредитних договорів відбулася зміна обсягу відповідальності у бік збільшення без згоди поручителя не тільки у зв'язку зі збільшенням розміру відсоткової ставки.

Внесення сторонами кредитних договорів змін та доповнень до Порядків визначення процентної ставки за цими договорами на рівні з іншими обставинами вказує на зміну основного зобов'язання (за кредитними договорами) шляхом встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки за кредитом, у тому числі в бік її збільшення. Зазначенні нові умови встановлюють додаткову підставу для застосування підвищеної змінюваної процентної ставки за кредитом, як "Недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах".

Втім, відповідачем - 1 документально не підтверджено отримання письмової згоди позивача, як поручителя, на внесення до умов кредитних договорів такої підстави для застосування підвищеної процентної ставки за кредитом, як "Недотримання групою компаній показників їх кредитового обороту в іноземній валюті та національних валютах".

Слід звернути увагу, що ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, не допускає в межах реалізації принципу свободи договору можливості відступлення від актів цивільного законодавства, у тому числі у випадку, якщо обов'язковість для сторін таких актів випливає із їх змісту або суті відносин між сторонами.

Зазначення в договорі поруки про те, що поручитель поручається за належне та своєчасне виконання кредитного договору, включаючи можливі зміни, що можуть бути внесені в майбутньому, не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем у порядку, визначеному цим же договором поруки. Тому, положення (умова) договору поруки, підпункт к) пункту 3.1 - не усуває необхідності отримання письмової згоди поручителя на збільшення обсягу його відповідальності і не має сприйматися, як надання такої згоди.

Таким чином, погодження на майбутнє будь-яких змін щодо обсягу відповідальності поручителя, без письмового підтвердження цих змін, є недостатнім. Тобто, згода поручителя, на зміну умов кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 мала б бути очевидною, і мала конкретно вказувати на яке саме збільшення обсягу відповідальності її надано. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України (Постанова Верховного суду України від 21.10.2015р. у справі № 6-1161цс15).

Підсумовуючи вищенаведене, посилання відповідача - 1 на підпункт к) пункту 3.1. договору поруки ( а. с. № 26 том 1) щодо надання згоди на забезпечені порукою виконання зобов'язань боржника, з усіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи й ті, що можуть бути укладені в майбутньому, - не спростовують, при цьому, необхідності укладання в письмовому вигляді такої згоди.

Судом встановлено, що після укладення договору про внесення змін № 1 від 30.12.2013р. до договору поруки, додатково мали місце зміни умов кредитних договорів шляхом укладення відповідних додаткових угод та договорів про внесення змін між ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" та позичальниками, а саме:

- до Кредитного договору-1 - договори про внесення змін № 6 від 30.09.2014 та № 5 від 14.05.2014;

- до Кредитного договору-2 -договори про внесення змін № 87 від 30.09.2014, № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 29 від 30.08.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 30 від 02.09.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 31 від 02.09.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 32 від 04.09.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 33 від 04.09.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 34 від 05.09.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 35 від 05.09.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 36 від 05.09.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 37 від 17.10.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 38 від 17.10.2013; № 1 від 30.09.2014 до додаткової угоди № 39 від 23.12.2013;

- до Кредитного договору - 3 - договори про внесення змін № 6 від 14.05.2014 та № 7 від 30.09.2014;

- до Кредитного договору - 4 - договори про внесення змін № 11 від 29.07.2014 та № 12 від 31.07.2014.

Згідно з наданими до матеріалів справи розрахунками, внаслідок укладення вказаних додаткових угод мало місце збільшення обсягу відповідальності ПрАТТермолайф, як поручителя, що відобразилося, зокрема, в наступному:

- у збільшенні в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом на 757 220,00 доларів США у звязку з укладенням договору про внсення змін №6 від 30.09.2014р. до договору про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.;

- у збільшенні в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом на 20 950,00 доларів США у звязку з укладенням договору про внсення змін №5 від 14.05.2014р. до договору про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.;

- у розширенні змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту (додаткові договори №1 від 30.09.2014р. до ДУ №29 від 30.08.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №30 від 02.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №31 від 02.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №32 від 04.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №33 від 04.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №34 від 05.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №35 від 05.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №36 від 05.09.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №37 від 17.10.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №38 від 17.10.2013р., №1 від 30.09.2014р. до ДУ №39 від 23.12.2013р.) до договору про відкриття кредитної лінії №27-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р. у вигляді збільшення фінансового навантаження на ПрАТ Термолайф з 1295440,00 доларів США до 11705990,00 доларів США, що у абсолютному вираженні склало 10410550,00 доларів США;

- у збільшенні обсягу відповідальності ПрАТ Термолайф за процентами, що підлягають сплаті, на загальну суму 154600,00 доларів США внаслідок укладення договору про внесення змін №7 від 30.09.2014р. до договору про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.;

- у збільшенні обсягу відповідальності ПрАТ Термолайф внаслідок скорочення строку повернення двох траншів кредиту в сумі по 100000,00 доларів США кожен та встановлено новий строк не пізніше 28 липня 2015 року та не пізніше 30 липня 2015 року згідно з додатковими угодами №11 від 29.07.2014р. та №12 від 31.07.2014р. до договору про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.;

Крім того, судом встановлено, що після укладення договору поруки між ПАТ ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії та відповідачами - 2 та - 3 до кредитних договорів - 1, 2, 3, 4 додатково були укладенні договори про внесення змін: № 8 від 20.01.2015 до кредитного договору - 1, № 89 від 20.01.2015 до кредитного договору - 2, № 9 від 20.01.2015 до кредитного договору - 3, № 15 від 20.01.2015 до кредитного договору-4, що також призвели до збільшення обсягу відповідальності ПрАТТермолайф, як поручителя (а.с. № 149 - 167 том 5).

ПАТ "Сбербанк" надав суду належним чином завірену копію договору про внесення змін № 6 від 14.05.2014р. до договору поруки, яким було узгоджено з ПРАТ "Термолайф" зміну умов кредитного договору - 3 (№28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р.), внесених договором про внесення змін №6 від 14.05.2014р.

При цьому, належних доказів про усі письмові узгодження з ПРАТ "Термолайф" договорів про внесення змін до кредитних договорів, укладених після 30.12.2013р. сторонами до матеріалів не надано.

Згідно з позицією Верховного Суду України, наведеною в Постанові від 26.09.2012 по справі №6-100цс12, зазначення в договорі поруки про можливість збільшення обсягів відповідальності поручителя за основним зобов'язанням не звільняє сторони основного зобов'язання від узгодження цих змін із поручителем, оскільки договором не передбачено, що такі зміни проводяться без їх узгодження (додаткового повідомлення), і докази такого узгодження відсутні.

Також, відповідач - 1 висловлює свою думку щодо відсутності збільшення обсягу відповідальності позивача, як поручителя, внаслідок відтермінування строків сплати окремих платежів, а також посилається на п. 6.2. договору поруки ( а.с. № 28 том 1) щодо згоди позивача на пролонгацію кредитних договорів та автоматичне продовження строку дії договору поруки на термін пролонгації.

Так, згода поручителя, що слідує з положень п. 6.2. Договору поруки, сама по собі не є конкретизованою та не наповнена детальним змістом.

Про необхідність конкретизації - чіткого встановлення умов кредитних договорів, на які погодився поручитель, підписавши договір поруки, вказує Верховний суд України в постанові від 21.10.2015р. № 6-1161цс15, зокрема установивши, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено збільшений розмір процентної ставки, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, та що останній не давав згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання, оскільки пункт 1.1 кредитного договору не конкретизував, на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель, суд першої інстанції правильно застосував норми частини першої статті 559 ЦК України та дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання поруки припиненою.

Слід зауважити, про те, що згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки, зазначено також в Постанові Верховного Суду України від 5.06.2013 р. № 6-43цс13.

Також, пункт 6.9 договору поруки визначає, що цей договір може бути змінений тільки за взаємною згодою сторін за умови, що такі зміни викладені в письмовій формі.

Так, згідно з висновками постанови Верховного суду України від 21.10.2015р. № 6-1161цс15, відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відтак, вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Слід звернути увагу на позицію Верховного Суду України викладену в постанові по справі № 6-20цс11 від 21.05.2012 р., згідно з якою, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. В постанові Верховний суд України зазначив, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Втім, ПАТ "Сбербанк" доказів, які б спростовували наявність збільшення обсягів відповідальності позивача, як поручителя, до суду не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт збільшення обсягу відповідальності ПрАТ "Термолайф", як поручителя, що виражається: у збільшенні в абсолютному вираженні суми процентів до сплати за користування кредитом у зв'язку з укладенням договорів про внесення змін; у розширенні змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту внаслідок зміни строків повернення траншів, в результаті чого мало місце зростання фінансового навантаження по окремим періодам у зв'язку з необхідністю дострокового повернення траншів кредиту.

У постанові від 06.09.2016 по даній справі Вищий господарський суд України зазначив, що під час розгляду справи не було надано правової оцінки спірним правовідносинам з урахуванням правової позиції Верховного Суду України щодо встановлення комісії, викладеної у постановах від 05.02.2014 у справі № 6-160цс13 та від 27.06.2015 у справі № 6-701цс15, на які посилався ОСОБА_1 у додаткових поясненнях та апеляційній скарзі.

З цього приводу ПАТ "Сбербанк" вказує на ту обставину, що запроваджені додаткові комісії не є борговими сумами, оскільки сплачуються боржником під час підписання додаткових угод, не збільшують обсягу зобов'язання основного боржника та обсягу відповідальності поручителя відповідно і, у зв'язку з цим, не є підставою для припинення поруки.

Слід зазначити, що посилання на позиції, викладені в Постановах Верховного суду України від 27.06.2015р. № 6-701цс15 та від 05.02.2014 № 6-160цс13, у даному випадку є недоречними, оскільки висновки Верховного суду України у вказаних справах стосуються інших видів комісії - комісійних, що сплачує боржник у разі внесення змін до кредитного договору.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Слід врахувати, що ПАТ "Сбербанк" не доведено та не надано доказів, зокрема, копій платіжних доручень або банківських виписок, з приводу підтвердження тієї обставини, що сплата відповідачами комісій за управління кредитною лінією відбувалася одночасно з підписанням додаткових договорів (угод), якими вони встановлювалися. Також, ПАТ "Сбербанк" не доведено та не надано відповідних доказів, які б підтверджували ті обставини, що сплата відповідачами комісій за управління кредитною лінією відбувалася одноразово, і в подальшому комісії за управління кредитною лінією не нараховувалися та не сплачувалися.

З огляду на вищенаведене, посилання ПАТ "Сбербанк" на те, що запроваджені додаткові комісії не збільшують обсягу зобов'язання, не спростовують доказів того, що збільшення обсягу зобов'язання основного боржника та обсягу відповідальності поручителя взагалі відбулося.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ПАТ "Термолайф" до ПАТ "Сбербанк", ПАТ "Харківський коксовий завод", ТОВ "Коксотрейд" про визнання поруки такою, що припинена є законними та обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

В обґрунтування свого права на позов третя особа посилається на Рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 (справа про "охоронюваний законом інтерес"), яким визначено, що акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оскарження чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Як випливає із вказаного рішення, порядок судового захисту порушених будь-ким, зокрема третіми особами, прав чи охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.

Згідно з розясненнями, викладеними в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.08 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", акціонери (учасники) господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів (учасників) господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших акціонерів (учасників) товариства.

Окрім того, ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Зясовуючи характер оспорюваних третьою особою правовідносин між сторонами договору поруки (предмет та підставу позову), характер порушеного права третьої особи із самостійними вимогами та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд приходить до висновку, що договір поруки не порушує права третьої особи саме, як акціонера.

Натомість, під час розгляду судом справи третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору не надала до суду будь-яких додаткових доказів порушення її прав, як третьої особи (без врахування її статусу мажоритарного акціонера ПрАТ "Термолайф"), внаслідок укладення та чинності договору поруки.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору є та такими, що задоволенню не підлягають, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позову ТОВ "Менеджмент логістик компані" відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Таким чином, судові витрати у даній справі по позову ПАТ "Термолайф" покладаються на відповідачів в рівних частинах.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, судові витрати за позовом третьої особи, покладаються на ТОВ "Менеджмент логістик компані".

Враховуючи викладене та керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 509, 553, 559 Цивільного кодексу України; ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України; статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Термолайф" - задовольнити.

Визнати припиненим Договір поруки від "04" вересня 2012 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "ТЕРМОЛАЙФ" (ід. код 34015182) та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (ід. код 25959784).

Визнати припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "ТЕРМОЛАЙФ" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (ід. код 25959784) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" (ід. код 30962083), що випливали з умов Договору поруки від "04" вересня 2012 року.

Визнати припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "ТЕРМОЛАЙФ" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (ід. код 25959784) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" (ід. код 30962083), що випливали з умов Договору поруки від "04" вересня 2012 року.

Визнати припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "ТЕРМОЛАЙФ" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №26-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (ід. код 25959784) та Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" (ід. код 24481702), що випливали з умов Договору поруки від "04" вересня 2012 року.

Визнати припиненими солідарні зобов'язання Приватного акціонерного товариства "ТЕРМОЛАЙФ" (ід. код 34015182) за договором про відкриття кредитної лінії №27- В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (ід. код 25959784) та Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" (ід. код 24481702), що випливали з умов Договору поруки від "04" вересня 2012 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46, код 25959784) на користь Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (61071, м. Харків, Шосе Карачівське, буд. 44, код 34015182, п/р 5873 в ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" м. Київ, МФО 320627) витрати по сплаті судового збору у розмірі 406,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (61010, м. Харків, набережна Червоношкільна, буд. 24, код 24481702) на користь Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (61071, м. Харків, Шосе Карачівське, буд. 44, код 34015182, п/р 5873 в ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" м. Київ, МФО 320627) витрати по сплаті судового збору у розмірі 406,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 10, код 30962083) на користь Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (61071, м. Харків, Шосе Карачівське, буд. 44, код 34015182, п/р 5873 в ПАТ "ОСОБА_1 банк Сбербанку Росії" м. Київ, МФО 320627) витрати по сплаті судового збору у розмірі 406,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Менеджмент логістик компані" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_8