ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.12.2016 р. Справа № 914/1020/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ, м.Львів

про визнання наказу господарського суду Львівської області таким, що не підлягає виконанню

у справі №914/1020/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Львівський ізоляторний завод, м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ, м.Львів

про стягнення 21290,00 грн.

За участю представників

від заявника ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 10.02.2016р.);

від стягувача ОСОБА_3 представник (довіреність 334-1 від 04.01.2016р.).

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ про визнання наказу господарського суду Львівської області таким, що не підлягає виконанню у справі №914/1020/16 за позовом Публічного акціонерного товариства Львівський ізоляторний завод до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ про стягнення 21290,00 грн.

В судове засідання 07.12.2016р. зявились представники заявника та стягувача.

Представник заявника подав пояснення (вх.№49245/16 від 07.12.2016р.) до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, вимоги заяви підтримав повністю та просив суд заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню задоволити.

Стягувач проти задоволення заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню заперечив з підстав зазначених у поданому 17.11.2016р. поясненні (вх.№46148/16).

Розглянувши подану заяву, заслухавши представників сторін, суд зазначає наступне.

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.06.2016р. у справі №914/1020/16 позов задоволено повністю, вирішено стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ на користь Публічного акціонерного товариства Львівський ізоляторний завод заборгованість в розмірі 21290,00 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Повний текст рішення виготовлено 29.06.2016р.

12.07.2016р. на виконання рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2016р. у справі №914/1020/16 видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначених сум.

15.07.2016р. на адресу господарського суду Львівської області поступила апеляційна скарга ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ на рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2016р. у справі №914/1020/16.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2016р. рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2016 р. у даній справі №914/1020/16 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.06.2016р. у справі №914/1020/16, яке набрало законної сили встановлено, що згідно накладних позивач поставив відповідачу товар, зокрема: №1 від 29.10.2014р. на суму 6400,00 грн.; №2 від 07.11.2014р. на суму 14116,40 грн.; №3 від 08.11.2014р. на суму 9261,00 грн.; №4 від 11.11.2014р. на суму 28857,50 грн.; №5 від 19.11.2014р. на суму 1675,00 грн.; №8 від 20.11.2014р. на суму 1475,00 грн.; №9 від 28.11.2014р. на суму 10433,00 грн.; №13 від 03.12.2014р. на суму 14987,00 грн.; №14 від 05.12.2014р. на суму 23606,00 грн.; №15 від 08.12.2014р. на суму 12175,00 грн.; №16 від 09.12.2014р. на суму 27277,00 грн.; №17 від 10.12.2014р. на суму 21325,00 грн.; №23 від 27.02.2015р. на суму 102078,00 грн. та №24 від 30.03.2015р. на суму 19210,00 грн. Тобто матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачу товару на загальну суму 292875,90 грн.

Відповідачем згідно банківських виписок було здійснено наступні платежі: 07.11.2014р. на суму 150000,00 грн., 10.02.2015 р. на суму 21585,90 грн. та 24.02.2015р. на суму 100000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16666,67 грн.) Тобто, загалом відповідачем на виконання умов договору було здійснено часткову оплату у сумі 271585,90 грн. Як зазначено у рішенні суду, докази сплати решти суми, а саме 21290,00 грн. в матеріалах справи відсутні.

При цьому, згідно двох накладних №23 від 27.02.2015 р. та №24 від 30.03.2015 р. було поставлено товару загалом на суму 121288,00 грн. де зазначено, що сума поставки включає і 20% податку на додану вартість, як і у двох актах приймання брухту та відходів чорних і кольорових металів від того ж 27.02.2015р. та 30.03.2015р.

23.09.2016р. ТзОВ «Шольц Утилізатор АГ» надіслало на адресу ПАТ «Львівський ізоляторний завод» вимогу вих.№23/09-1 про повернення безпідставно, помилково сплаченого ПДВ 24.02.2015р. в розмірі 16666,67 грн. протягом 7 (семи) днів з дня одержання даної вимоги.

Вказана вимога про повернення ПДВ обґрунтована тим, що згідно із п.23 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України операції з постачання брухту відходів чорних і кольорових металів в тому числі за період з січня по березень 2015р. включно звільнялись від оподаткування податком на додану вартість.

04.10.2016р. ТзОВ «Шольц Утилізатор АГ» надіслало на адресу ПАТ «Львівський ізоляторний завод» заяву №04/10-1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якому ТзОВ «Шольц Утилізатор АГ» повідомляє ПАТ «Львівський ізоляторний завод» про зарахування у вартість безпідставно сплаченого 24.02.2015р. та не повернутого ПАТ «Львівський ізоляторний завод» на вимогу вих.№23/09-1 від 23.09.2016р. податку на додату вартість в розмірі 16666,67 грн. на суму часткової заборгованості ТзОВ «Шольц Уктилізатор АГ» перед ПАТ «Львівський ізоляторний завод» за поставлений брухт в розмірі 16666,67 грн. Докази відправлення вказаної заяви містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України (Перехідні положення) Тимчасово до 1 січня 2017 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Державна фіскальна служба України у листі від 25.03.2016 р. № 10203/7/99-99-19-03-02-17 «Про застосування режиму звільнення від оподаткування ПДВ» зазначила наступне, що Державна фіскальна служба України у зв'язку з прийняттям колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України низки постанов у справах, що стосуються порядку застосування платниками податку на додану вартість у 2014 - 2015 рр. тимчасового режиму звільнення від оподаткування ПДВ для операцій з постачання, у тому числі операцій з імпорту, відходів та брухту чорних і кольорових металів, визначеного пунктом 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України (далі - ПКУ), висновки у яких відповідно до статті 244 2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для усіх суб'єктів владних повноважень, повідомляє.

Відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу XX ПКУ тимчасово, до 1 січня 2017 року, від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів.

Переліки відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 1 січня 2017 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року N 15.

Враховуючи викладене та беручи до уваги висновки колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, на операції платників податку з постачання, у тому числі операції з імпорту, відходів та брухту чорних і кольорових металів, що здійснювалися, починаючи з 01.01.2014 до 31.12.2014 (включно, в тому числі у період відсутності відповідних переліків, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, а саме з 01.01.2014 до 17.02.2014) та з 01.01.2015 до 31.12.2015 (включно, в тому числі у період відсутності відповідних переліків, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, а саме з 01.01.2015 до 30.03.2015), поширюється режим звільнення від оподаткування податком на додану вартість, визначений пунктом 23 підрозділу 2 розділу XX ПКУ.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4 1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, повинні бути: зустрічними (кредитор за одним зобовязанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобовязанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у звязку із чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобовязань з передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав; строк виконання таких вимог не настав, не встановлений або визначений моментом предявлення. Ця норма не виключає часткового зарахування, згідно з яким менше за розміром зобовязання припиняється повністю, а більше збільшується на суму заліку. Шляхом зарахування можуть припинятися зобовязання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобовязань (Постанова Верховного Суду України від 24.02.2016 р. у справі №6-2784-цс15).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із двох накладних №23 від 27.02.2015 р. та №24 від 30.03.2015 р., у суму 21290,00 грн., яка підлягає стягненню відповідно до рішення суду, входить 16666,67 грн. ПДВ, що і не заперечується сторонами.

Таким чином, правова природа грошових зобовязань, які підлягають зарахуванню у частині 16666,67 грн., є однорідна, зокрема і за матеріальним змістом, і строк виконання таких вимог, враховуючи обставини встановлені вище, настав.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в даному випадку відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема у вартість сплаченого 24.02.2015р. та не повернутого ПАТ «Львівський ізоляторний завод» на вимогу вих.№23/09-1 від 23.09.2016р. податку на додану вартість в розмірі 16666,67 грн. було зараховано суму часткової заборгованості ТзОВ «Шольц Утилізатор АГ» перед ПАТ «Львівський ізоляторний завод» у розмірі 16666,67 грн.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні правила містить і стаття 601 ЦК України. Отже, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом (п.31 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 р. N 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України).

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази оскарження ПАТ «Львівський ізоляторний завод» заяви №04/10-1 від 04.10.2016р. про зарахування зустрічних однорідних вимог, а відтак враховуючи презумпцію чинності правочину, підстав для відхилення такого зарахування у суду немає.

Згідно із ч.4 ст.117 ГПК України господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Отже, на підставі ч.4 ст.117 ГПК України, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ про визнання наказу господарського суду Львівської області таким, що не підлягає виконанню у справі №914/1020/16 задоволити частково та визнати наказ господарського суду Львівської області від 12.07.2016р. у справі №914/1020/16 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з боржника 16666,67 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 117 ГПК України, господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ про визнання наказу господарського суду Львівської області таким, що не підлягає виконанню у справі №914/1020/16 задоволити частково.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Львівської області від 12.07.2016р. у справі №914/1020/16 в частині стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шольц Утилізатор АГ на користь Публічного акціонерного товариства Львівський ізоляторний завод 16666,67 грн.

3. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду через господарський суд Львівської області в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

Суддя Петрашко М.М.