КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Справа№ 910/16088/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Гуржій Є.О. - представник

від відповідача: Литвин І.А. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 29.09.2016р.

у справі № 910/16088/16 (суддя С.А. Ковтун)

а позовом Комунального підприємства «Київпастранс»

до Приватного підприємства «Автоарматура»

про стягнення 13076,36 грн. пені

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Київпастранс» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного підприємства «Автоарматура» про стягнення 13076,36 грн. пені.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.09.2016р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду м. Києва скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги скаржник зветає увагу суду на те, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає, що суд не врахував всіх обставин справи, а саме: між сторонами укладено договір про поставку товарів, відповідно до якого постачальник взяв на себе зобов'язання поставити та передати у власність покупця товари, в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними у специфікації, що є додатком № 1 до договору, а покупець зобов'язався сплачувати кошти за поставлені товари.

Скаржник зазначає, що п. 4.1.1 договору визначено обов'язок покупця перерахувати попередню оплату у розмірі 50 % від вартості партії товару протягом 10 календарних днів з дати отримання від постачальника рахунку-фактури. Так у рішенні суду першої інстанції зазначено, що за п. 4.1.1 договору покупець повинен протягом 10 календарних днів з дати отримання від постачальника рахунку-фактури перерахувати попередню оплату у розмірі 50 % від вартості товару (окремої партії товару); остаточний розрахунок за наданий товар покупець здійснює протягом 10 календарних днів після підписання сторонами видаткової накладної.

Однак, при дослідженні матеріалів, доданих до відзиву відповідачем, судом не враховано той факт, що ПП «Автоарматура» листом від 04.05.2016 № 60504- 2, яким вказано про необхідність попередньої оплати за товар, не направило будь-яких рахунків. Таким чином, позивач не мав можливості здійснити попередню оплату.

Суд першої інстанції при винесенні рішення помилково дійшов висновку, що пунктом 4.2 договору визначається право відповідача на надання відстрочки платежу до 30 календарних днів.

Проте вказаний пункт договору навпаки надає право відстрочки позивачу, та зобов'язує відповідача надати таку відстрочку.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, відповідач, підписавши договір, погодився на обов'язок надання відстрочки платежу на строк до 30 календарних днів, як на суму передплати, так і на остаточний розрахунок.

Скаржник звертає увагу суду на п. 5.4 договору, яким передбачено, що поставка партії товару здійснюється не пізніше 20 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки. Даний пункт договору не передбачає як обов'язок позивача передплату, а також не відсилає до п. 4.1.1 договору.

З огляду на вищевикладене, враховуючи обставини справи у їх сукупності, а також норми чинного законодавства України, скаржник вважає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховані як обов'язки відповідача, закріплені в договорі щодо поставки товарів з відстрочкою платежу, так і норми, що є порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року апеляційна скарга була прийнята до провадження, розгляд справи призначено в судовому засіданні.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне: 15.01.2013 Комунальне підприємство "Київпастранс" (покупець) та Приватне підприємство "Автоарматура" (продавець) уклали договір № 52.16-89.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю: "Частини залізничних локомотивів, трамвайних моторних вагонів і рухомого складу, кріплення та арматури і їхні частин: механічне устаткування для керування рухом" код за ДК 016-2010 30.20.4 (алюмінієва вставка пантографа, лот № 2), а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до цього договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що сума цього договору становить 869088,00 грн. з ПДВ.

Строк поставки товару - протягом 2016 року (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору покупець повинен протягом 10 календарних днів з дати отримання від постачальника рахунку-фактури перерахувати попередню оплату у розмірі 50% від вартості товару (окремої партії товару); остаточний розрахунок за наданий товар покупець здійснює протягом 10 календарних днів після підписання сторонами видаткової накладної.

Також, відповідно до п. 4.2 договору постачальником може бути надана відстрочка платежу на строк до 30 календарних днів.

Отже, визначений п. 4.1 договору строк платежу є узгодженим сторонами строком. Застосування правила, встановленого п. 4.2 договору, може мати місце тільки за наявності волевиявлення постачальника, який і визначає строк відстрочки платежу. Таким чином, за відсутності волевиявлення останнього щодо надання відстрочки при визначенні строку оплати слід керуватись положеннями п. 4.1 договору.

В свою чергу, в силу п. 5.4 договору поставка партії товару здійснюється не пізніше 20 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки.

З огляду на викладене, за відсутності згоди постачальника щодо відстрочення платежу, оплата у розмірі 50% від вартості товару є попередньою оплатою.

Позивач звернувся до відповідача з заявкою № 19/437 від 20.04.2016, яку відповідач отримав 29.04.2016, про поставку алюмінієвої вставки пантографа АД31 Т0 в кількості 350 шт. на загальну суму 138264,00 грн. з відстрочкою платежу 28 календарних днів (п. 4.2 договору).

Листом від 04.05.2016 (надісланий 05.05.2016) відповідач повідомив позивача, що умовою постачання є застосування п. 4.1.1 договору, що свідчить про відсутність волевиявлення останнього щодо надання відстрочення платежу на 28 днів. З урахуванням викладеного, позивач зобов'язаний був протягом 10 днів з дня отримання відмови відповідача від відстрочення платежу, сплатити 50% від вартості товару.

Однак, кошти позивачем не сплачені.

Статтею 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк сторонами не встановлено - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

За приписами ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією зі сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Отже, враховуючи, що позивачем не здійснено оплату у розмірі 50% від вартості товару, відповідач правомірно зупинив виконання свого обов'язку постачання товару, що в свою чергу, свідчить про відсутність порушення зобов'язання з його сторони.

Умовою застосування відповідальності у вигляді пені є порушення зобов'язання, яке відповідачем не порушено.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно доводів викладених в апеляційній скарзі, слід зазначити наступне: скаржник наголошував, що не мав можливості оплатити попередню оплату за товар в розмірі 50% вартості, оскільки з листом від 04.05.2016 року № 60504-2, яким вказано про необхідність попередньої оплати за товар, ПП "Автоарматура" не було направлено будь-яких рахунків. Однак, як свідчать матеріали справи та заперечення відповідача, рахунок- фактура № СФ 606013 від 01.06.2016 року на оплату 350 штук алюмінієвих вставок на загальну суму 138 264 грн. була направлена 01.06.2016 року факсимільним зв'язком в 13:17 та електронною поштою двічі разом з відповідним листом №60531-1 від 31.05.2016 року.

В судовому засіданні суду першої інстанції вище вказані письмові докази були предметом детального судового дослідження. Таким чином, твердження апелянта про те, що в КП "Київпастранс" не було можливості оплатити попередню оплату в розмірі 50% від вартості товару є безпідставними та необгрунтованими.

Таким чином, при винесенні рішення по справі, суд прийшов до обгрунтованого висновку щодо того, що за відсутності згоди ПП «Автоарматура» щодо відстрочення платежу, позивач повинен був провести попередню оплату за зазначений в заявці товар.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" на рішення Господарського суду м. Києва від 29.09.2016р. у справі № 910/16088/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 29.09.2016р. у справі № 910/16088/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/16088/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська