КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. Справа№ 910/8640/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Калатай Н.Ф.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.

від позивача - Єфромов В.В. довіреність № б/н від 17.03.2015 року,

від позивач - Гапоненко Р.І.протокол №2 від 12.02.2009 року,

від відповідача - Дедік В.В. довіреність № б/н від 05.01.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери"

на рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2016 року

у справі №910/8640/16 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік України", м. Київ,

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроінтенсив-оіл", м. Київ,

про стягнення 55 737,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" подала до господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік України" про стягнення 55 737, 54 грн.

15.06.2016 року через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва представник позивача подав клопотання про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік Україна" грошові кошти у розмірі 56 692, 02 грн., у тому числі: 55 564, 00 грн. - безпідставно набуті кошти та 1 128, 02 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року залучено в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроінтенсив-оіл".

15.08.2016 року через відділ автоматизованого документообігу господарського суду міста Києва представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 58 148, 10 грн., у тому числі: 55 564, 00 грн. - безпідставно отримані кошти та 2 584, 10 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.09.2016 року у справі №910/8640/16 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" 36 180, 00 грн. заборгованості, 112, 69 грн. процент за користування чужими грошовими коштами та 860, 07 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2016 року у справі №910/8640/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, виходячи з того, що суд першої інстанції неправомірно прийняв за належний доказ лист №449/12-15 від 16.12.2015 року та проігнорував посилання апелянта про відсутність доказів надсилання даного листа.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 року у справі №910/8640/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2016 року у справі №910/8640/16 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 09.08.2016 року.

03.11.2016 року через загальний відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду від третьої особи надійшли письмові пояснення в яких останній просив задовольнити апеляційну скаргу позивача та скасувати рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні 14.12.2016 року представники позивач надали усні пояснення по суті спору, просили задовольнити апеляційну скаргу, відповідач в свою чергу також надав усні пояснення та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінік Україна" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" (далі - постачальник) було укладено договір постачання пального та його передачі за бланками-дозволами внутрішнього обігу № 56/15 від 30.06.2015 року. (надалі - договір поставки). (том 1, а.с. 28-31).

Відповідно до п. 1.1. договору поставки постачальник зобов'язується передати певну кількість пального у власність замовника, а замовник зобов'язується прийняти пальне і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 2.1. договору поставки, ціна та загальна вартість пального визначається у рахунках на сплату його вартості та у видаткових документах, що надаються постачальником замовнику у порядку та на умовах, визначених договором.

Як вбачається із п. 1.6. договору поставки передача бланків та перехід права власності на відповідну кількість пального посвідчується видатковими документами (видатковими накладними, актами прийому-передачі та ін.). Передача бланків замовнику або уповноваженому ним представникові здійснюється після пред`явлення останнім довіреності на одержання пального, оформленої у встановленому порядку, та підписання видаткових документів.

Сторони домовились у п. 4.1. договору поставки, що сплата вартості пального здійснюється на умовах 100 % попередньої його оплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі наданого постачальником рахунку.

Пунктом 5.1. договору поставки сторони встановили, що договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та є чинним до 31.12.2015 року, а в частині розрахунків - до повного їх завершення.

Отже, відповідач на виконання умов договору поставки перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" грошові кошти у розмірі 55 564, 00 грн. у якості попередньої оплати за товар, в підтвердження чого, є платіжне доручення №737 від 01.12.2015 року на суму 36 180, 00 грн. (том 1, а.с. 113), платіжне доручення №747 від 08.12.2015 року на суму 14 152, 00 грн. (том 1, а.с. 114) та платіжне доручення №749 від 11.12.2015 року на суму 5 232, 00 грн. (том 1, а.с. 115).

В матеріалах справи наявна видаткова накладна №1099 від 01.12.2015 року, що підтверджує виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" умов договору в частині поставки товару на суму 36 180, 00 грн. (том 1, а.с. 34). Даний факт також не заперечується сторонами.

Проте, докази виконання третьою особою умов договору в частині поставки товару відповідачу на суму 19 384, 00 грн. у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В матеріалах справи наявний лист №449/12-15 від 16.12.2015 року (том 1, а.с. 116) відповідно до якого відповідач просив Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" повернути кошти за непоставлений товар у розмірі 55 564, 00 грн. згідно договору №56/15 від 30.06.2015 року, сплачені платіжними дорученнями № 737 від 01.12.2015р, № 747 від 08.12.2015р., № 749 від 11.12.2015р.

Доказів направлення вищевказаного листа на адресу третьої особи відповідачем не надано, проте Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" повернув відповідачу 55 564, 00 грн., що підтверджує платіжне доручення №616 від 17.12.2015 року (том 1, а.с. 11) вказавши у призначенні платежу, що повернення коштів здійснюється саме на підставі листа №449/12-15 від 16.12.2015 року та платіжного доручення № 737 від 01.12.2015р.

Згодом, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" (далі - новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 9-П від 28.03.2016 року. (далі - договір відступлення права вимоги). (том 1, а.с. 12).

Відповідно до п. 1.1. договору відступлення права вимоги первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор приймає на себе, належне первісному кредитору, право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік Україна" виконання грошових зобов'язань у загальному розмірі 55 564, 00 грн.

Згідно з п. 5.1. договору відступлення права вимоги даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором.

Третя особа, 01.04.2016 року направила на адресу відповідача вимогу в якій просило здійснити повернення помилково відправлених коштів за платіжним дорученням №616 від 17.12.2015 року, а також договір про відступлення права вимоги №9-П від 28.03.2016 року. (том 1, а.с. 88-90).

Також, враховуючи зміну кредитора, третя особа, листом №1/03 від 29.03.2016 року повідомило відповідача про укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" договору №9-П від 28.03.2016 року про відступлення права вимоги. У вказаному листі також вказано, що з моменту отримання цього повідомлення сплачувати заборгованість в загальному розмірі 55 564, 00 грн. на платіжні реквізити Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" (том 1, а.с. 13). Докази направлення вказаного листа є опис вкладення у цінний лист та копія фіскального чеку № 4750 від 01.04.2016 року (том 1, а.с. 14).

Оскільки відповідач не здійснив перерахування грошових коштів, позивач направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік України" вимогу №267 від 21.04.2016 року про повернення помилково перерахованих коштів. (том 1, а.с. 16). Докази направлення вказаного листа є опис вкладення у цінний лист та копія фіскального чеку № 8368 від 22.04.2016 року (том 1, а.с. 17-18).

Спір у справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінік України" безпідставно отримало кошти у розмірі 55 564, 00 грн., які на вимогу позивача не повернуло.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, враховуючи вищевикладене, оскільки третя особа виконала свої зобов`язання за договором поставки в частині поставки товару на суму 36 180, 00 грн. відповідно до видаткової накладної №1099 від 01.12.2015 року, що не заперечується сторонами, а докази виконання зобов`язання в частині поставки товару на суму 19 384, 00 грн. у матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставне утримання відповідачем грошових коштів у розмірі 36 180, 00 грн., а тому вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" грошових коштів у розмірі 55 564, 00 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 36 180, 00 грн.

Щодо нарахування позивачем процентів за користування чужими грошовими коштами колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. п. 6.1 та 6.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 цього Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у вищезгаданій ст. 536 Цивільного кодексу України, це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними або збереженими грішми (ст. 1214 Цивільного кодексу України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Враховуючи, що у даному випадку набуття відповідачем коштів відбулось хоч і у зв'язку з договором, але не на виконання договірних умов, ст. 536 Цивільного кодексу України відсилає до норми, яка регулює розмір процентів на рівні законодавства. Зокрема, згідно з ч. 6 ст. 231, ч. 4 ст. 232 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій, що відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача відсотки за користування коштами на рівні облікової ставки Національного банку України.

Однак, здійснивши розрахунок, колегія суддів не погоджується з розрахунком місцевого господарського суду щодо розміру суми 112, 69 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованими на суму 36 180, 00 грн. За розрахунком колегії суддів розмір суми процентів за користування чужими грошовими коштами складає 948, 12 грн., а відтак рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2016 року підлягає зміні в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" не підлягає задоволенню, а рішення господарського міста Києва від 22.09.2016 року підлягає зміні з урахуванням обставин викладених в мотивувальній частині рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила під час апеляційного провадження у справі, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі ст. ст. 103, 104 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для скасування рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2016 року у справі №910/8640/16.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2016 року у справі №910/8640/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2016 року у справі №910/8640/16 змінити частково в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами.

3. Резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2016 року у справі №910/8640/16 викласти в наступній редакції:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік Україна" (02097, м. Київ, вул. Радунська, буд. 42/10, квартира 50, ідентифікаційний код - 37312661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 27, офіс 17, ідентифікаційний код - 36351411) 36 180 (тридцять шість тисяч сто вісімдесят) грн. 00 коп. - заборгованості, 948 (дев`ятсот сорок вісім) грн. 12 коп. - процентів за користування чужими грошовими коштами та 860 (вісімсот шістдесят) грн. 07 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити."

4. Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

5. Справу №910/8640/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Н.Ф. Калатай

М.Г. Чорногуз