ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

07 грудня 2016 р. Справа № 902/163/16

Господарський суд Вінницької області у складі колегії суддів: головуючого судді Маслія І.В., суддів Матвійчика В.В., Міліціанова Р.В. при секретарі судового засідання Висилишеній Н.О

За участю представників сторін:

позивач: не з'явився;

відповідача: Кості М.К. - на підставі договору про надання правової допомоги.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом:ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "Червоне-Продсервіс" (вул. Чорновола, буд. 3-А, смт. Теплик, Вінницька область, 23800)

про визнання статуту недійсним

ВСТАНОВИВ :

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом про визнання недійсним Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Червоне-Продсервіс", зареєстрованого Андрушівською районною державною адміністрацією Житомирської області 11.03.2011 року номер запису 1 000304 у новій редакції, затвердженій протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Червоне-Продсервіс" б/н. від 20.02.2011 року.

Позов ґрунтується на тому, що 20.02.2011 року відбулись загальні збори учасників Товариства, за результатами яких внесено зміни в статут підприємства. Прийняті рішення підтверджують намір позивача відчужити приналежну йому частку в статутному капіталі Товариства на користь ТОВ «Укар-Сервіс», а також вчинення дій, направлених на реалізацію цього наміру. Проте саме відчуження позивачем приналежної йому частки не відбулось, відповідний право чин оформлено не було, що є підставою для впевненості позивача в тому, що приналежна йому частка у статутному капіталі товариства вартістю 36130,00 грн., що становить 72,26% статутного капіталу, досі належить позивачу. 01.02.2015 року з довідки ЄДР позивачу стало відомо, що зазначений реєстр не містить відомостей про те, що він не є учасником Товариства. 11.03.2011 року проведено державну реєстрацію змін до установчих документів Товариства, про що зроблений запис в ЄДР щодо складу засновників Товариства, розміру їх часток та внесків до статутного капіталу Товариства, у відповідності до рішень прийнятих на загальних зборах учасників Товариства, оформлених протоколом загальних зборів учасників Товариства № б/н від 20.02.2011 року. Позивач вважає, що зазначені вище обставини свідчать про порушення його прав та законних інтересів, в зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду за їх захистом шляхом визнання недійсним статуту в новій редакції Товариства.

За вказаним позовом 29.02.2016 року судом порушено провадження у справі № 902/163/16.

Розпорядженням керівника апарату суду від 26 квітня 2016 року, відповідно до автоматизованого розподілу справ, справу №902/163/16 передано на розгляд судді Маслію І.В., в зв'язку з перебуванням судді Матвійчука В.В. на лікуванні.

На підставі заяви судді Маслія І.В. від 09.06.2016р., згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 10.06.2016р. для розгляду даної справи сформовано колегію у складі: головуючого судді Маслія І.В., суддів Кожухар М.С., Матвійчука В.В.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

На підставі службової записки судді Маслія І.В. від 11.10.2016р., розпорядженням керівника апарату суду від 11.10.2016р. виведено суддю ОСОБА_2. із складу колегії по справі № 902/163/16, у зв'язку з звільненням з посади судді. Для розгляду вказаної справи сформовано колегію у складі: головуючого судді Маслія І.В., суддів Міліціанова Р.В., Матвійчука В.В.

Ухвалою від 11.10.2016 року прийнято справу до свого провадження та призначено судове засідання на 09 листопада 2016 року.

Ухвалою від 09.11.2016 року розгляд справи відкладено на 07 грудня 2016 року.

В судове засідання 07.12.2016 року з'явився представник відповідача, позивач правом участі в судовому засіданні не скористався хоча про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином та в установленому законом порядку. Отже, судом вчинено усі можливі дії для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. За таких обставин, суд ухвалив про розгляд справи у відсутність відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є засновником (учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю «Червоне-Продсервіс». Позивачу належить частка у статутному капіталі товариства вартістю 36130,00 грн., що відповідає 72.26 % статутного капіталу. Товариство засновано Позивачем разом з іншими учасниками: ОСОБА_3 - 18,6%, ОСОБА_4 - 1,0%, ОСОБА_5.- 0,8%, ОСОБА_6.-0,8%, ОСОБА_7- 2,2%, ОСОБА_8-1,0%, ОСОБА_9-2,0%, ОСОБА_10.-1,34%.

20.02.2011 року відбулись загальні збори учасників Товариства, за результатами яких, окрім процедурних, прийнято наступні рішення:

- затвердити намір ОСОБА_1. та ОСОБА_3 відступити їх частки в статутному капіталі Товариства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укар-Сервіс»;

- затвердити відмову учасників Товариства: ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. придбати (прийняти) частку в статутному капіталі Товариства, що відчужується іншим учасником Товариства;

- надано згоду на відступлення ОСОБА_3 належної їй оплаченої повністю частки, яка становить 18,6 % статутного капіталу Товариства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укар-Сервіс» та виведення її зі складу учасників Товариства на підставі заяви;

- надати згоду на відступлення ОСОБА_1 належної йому оплаченої повністю частки, яка становить 72,26 % статутного капіталу товариства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укар-Сервіс» та виведення його зі складу учасників Товариства на підставі заяви;

- розділити статутний капітал Товариства між учасниками Товариства наступним чином: ОСОБА_4 - 1,0%, ОСОБА_5.- 0,8%, ОСОБА_6.-0,8, ОСОБА_7- 2,2%, ОСОБА_8-1,0%, ОСОБА_9-2,0%, ОСОБА_10.-1,34% та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укар-Сервіс» - 90,86%.

- затвердити зміни до статуту Товариства, шляхом викладення його у новій редакції;

- затверджено статут Товариства у новій редакції;

- уповноважено директора Товариства, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 здійснити дії щодо державної реєстрації змін, внесених до статуту Товариства у встановленому законом порядку.

Вказані рішення загальних зборів учасників Товариства оформлено протоколом № б/н від 20.02.2011 року, який підписаний головою зборів ОСОБА_1 та секретарем зборів ОСОБА_3

21.02.2011 року позивач нотаріально оформив заяву про вихід зі складу засновників Товариства, в якій зазначив що належну йому частку у розмірі 72,26% передає ТОВ «Укар-Сервіс» та зазначив що не має по відношенню до ТОВ «Червоне-Продсервіс» та інших засновників ніяких майнових та інших матеріальних вимог.

22.02.2011 року відбулись загальні збори ТОВ «Укар-Сервіс» на яких було прийнято рішення про вступ до складу учасників ТОВ «Червоне-Продсервіс» із часткою у розмірі 90,86% статутного капіталу Товариства.

11 березня 2011 року державним реєстратором Андрусівської районної державної адміністрації Житомирської області було проведено державну реєстрацію змін до статуту Товариства, шляхом реєстрації нової редакції статуту, затвердженої загальними зборами 20.02.2011 року.

Як стверджує позивач в позовній заяві рішення загальних зборів підтверджує намір позивача відчужити приналежну йому частку в статутному капіталі Товариства на користь ТОВ «Укар-Сервіс». Проте саме відчуження позивачем приналежної йому частки не відбулось, відповідний правочин оформлено не було, що є підставою для впевненості позивача в тому, що приналежна йому частка у статутному капіталі товариства досі належить позивачу.

Однак 01.02.2015 року позивачу стало відомо, що 11.03.2011 року проведено державну реєстрацію змін до установчих документів Товариства, про що зроблений запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 7000304, щодо складу засновників Товариства, розміру їх часток та внесків до статутного капіталу Товариства, у відповідності до рішень прийнятих на загальних зборах учасників Товариства, оформлених протоколом загальних зборів учасників Товариства № б/н від 20.02.2011 року.

Згідно вказаних змін установчих документів Товариства, позивач не тільки не є власником частки у статутному капіталі товариства у розмірі 72,26% статутного капіталу - він взагалі більше не є учасником Товариства.

Позивач приналежну йому частку нікому не відчужував, відповідний правочин не вчиняв в зв'язку з чим вважає, що його права та законні інтереси були порушені в наслідок протиправних дій.

Відповідач позов не визнав та, посилаючись на письмові пояснення, просив у його задоволенні відмовити та застосувати строк позовної давності зокрема з таких підстав:

- позивач надав відповідачу нотаріально посвідчену заяву про вихід з товариства та передачу своєї частки.

- Позивач брав участь у загальних зборах учасників, проголосував за затвердження нової редакції статуту та про уповноваження посадових осіб Товариства на здійснення дій щодо державної реєстрації нової редакції статуту.

- Позивачем пропущений строк позовної давності.

Заслухавши представника відповідача, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши в сукупності надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

У п.п. 11, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами корпоративних спорів №13 від 24.10.2008 року закріплено, що при вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Аналогічні положення роз'яснено у п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" №4 від 25.02.2016 року.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" та ст. 116 Цивільного кодексу, учасники товариства мають право вийти в установленому порядку з товариства. Здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 „Про практику розгляду судами корпоративних спорів", Статут юридичної особи за змістом частини другої статті 20 ГК є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Статут не є одностороннім правочином, оскільки затверджується (змінюється) загальними зборами учасників (засновників, акціонерів), які не є ні суб'єктом права, ні органом, який здійснює представництво товариства. Не є статут і договором, тому що затверджується (змінюється) не за домовленістю всіх учасників (засновників, акціонерів) товариства, а більшістю голосів акціонерів чи простою більшістю голосів учасників товариства (статті 42, 59 Закону про господарські товариства).

Так судом встановлено, що 20.02.2011 року відбулись загальні збори учасників Товариства на яких був присутній позивач, причому він був головою даних зборів, за результатами яких, окрім іншого прийнято рішення - затвердити намір ОСОБА_1. та ОСОБА_3 відступити їх частки в статутному капіталі Товариства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укар-Сервіс» та про надання згоди на відступлення ОСОБА_1 належної йому оплаченої повністю частки, яка становить 72,26 % статутного капіталу товариства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укар-Сервіс» та виведення його зі складу учасників Товариства на підставі заяви.

Як зазначалось вище 21 лютого 2011 року позивач нотаріально оформив та подав до ТОВ «Червоне-Продсервіс» нотаріально посвідчену заяву про вихід з товариства, таким чином, датою виходу позивача зі складу товариства є 21.02.2011 р.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 „Про практику розгляду судами корпоративних спорів", - При вирішенні спорів, пов'язаних із виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до ЦК та Закону про господарські товариства учасник ТОВ чи ТДВ вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства.

Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим моментом виходу в учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку.

З огляду на це, суд не бере до уваги твердження позивача про те що останній неможе бути виключений з числа засновників оскільки відповідний правочин оформлено не було.

Відповідно до ст. 202 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право чини можуть бути одностороннім та дво- чи багатосторонніми. Одностороннім право чином є дія однієї сторони, яка може бути представлена одніє або кількома особами.

Заява учасника про передачу своєї частки у статутному капіталі іншій особі підпадає під загальне визначення одностороннього правочину.

Крім того вимога про скасування або визнання недійсним змін до установчих документів є похідно від вимог про скасування рішень загальних зборів. Станом на день розгляду спору рішення Загальних зборів учасників про затвердження нової редакції статуту є дійсним.

Сукупність вищевказаних обставин з урахуванням правової позиції висловленої Верховним Судом України у п.14 постанови Пленуму №13 від 24.10.2008р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", переконує суд у відсутності підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, судом встановлено, що позивач здійснив односторонній правочин який стверджується нотаріально посвідченою заявою про вихід та передання частки Товариства.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, з огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування позовної давності слід зазначити наступне.

Згідно статтей 256, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом вказаних норм ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як зазначалось вище позивач не навів та не надав доказів порушення відповідачем цивільного права чи інтересу позивача, в зв'язку з цим відсутні підстави для застосування позовної давності.

З врахуванням викладеного клопотання відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 13, 33, 34, 43, 49, 82, 83, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Копію рішення направити позивачу рекомендованим листом.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 12 грудня 2016 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_1)