Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" грудня 2016 р. Справа № 906/1108/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 28.12.2015 вих. № 08/20227;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (м . Житомир)

до відкритого акціонерного товариства "Житомирський завод хімічного волокна" (м. Житомир)

про стягнення 139099,52 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 121519,86 грн, з яких: 116948,35 грн боргу за активну електроенергію, 1521,31 грн 3% річних, 153,70 пені та 2896,50 грн інфляційних втрат.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням наданої для розгляду суду заяви про уточнення позовних вимог в частині стягнення пені, розмір якої в сумі 153,70 грн було зазначено позивачем в прохальній частині позовної заяви помилково, оскільки згідно доданих до позовних матеріалів документів, сума здійсненого позивачем нарахування пені становить 17733,36 грн. За даними позивача, вказаний розмір пені було враховано позивачем при обрахуванні суми судового збору, належного до сплати у зв'язку з подачею даного позову до суду, тому враховуючи вказане, позивач просить вважати вірною заявлену до стягнення з відповідача суму пені у розмірі 17733,36 грн.

У відповідності до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

При цьому ГПК не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову (п. 3.11 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18).

З огляду на викладене, розглянувши заяву позивача про уточнення позовних вимог, суд розцінює її як заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення пені, і приймає її до розгляду разом з первісно заявленими позовними вимогами.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК встановлено, що ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Враховуючи викладене, спір вирішується виходячи з нової суми позову у розмірі 139099,52 грн.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з наданим суду відзивом на позовну заяву від 29.11.2016 вих. № 01/257, представник відповідача наявність заборгованості за спожиту електроенергію не заперечує, вказує, що причиною по якій виникла заборгованість перед позивачем є арешт коштів на рахунку відповідача, який станом на сьогодні є діючим та не скасований. В той же час, відповідач зазначає про часткове визнання позову в частині стягнення основного боргу у сумі 116948,35 грн, 3% річних у сумі 1521,31 грн, інфляційних втрат у сумі 2896,50 грн та пені у сумі 13427,52 грн. Зауважує, що розрахунок пені було проведено позивачем всупереч ч. 6 ст. 232 ГК України, а відтак вимоги щодо стягнення пені, розрахованої поза межами шестимісячного строку відрахованого від дати прострочення зобов'язання, задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.06.2010 між Житомирським районом електричних мереж, який діяв на підставі доручення ВАТ "ЕК "Житомиробленерго" (позивач/енергопостачальник), та відкритим акціонерним товариством "Житомирський завод хімічного волокна" (відповідач/споживач) було укладено договір № 102 про постачання електричної енергії споживачам (далі - договір, а. с. 8 - 12).

У відповідності до п. 2.2.3 договору відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати за використану електричну енергію, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановленої системи обліку електроенергії, класу напруги та за діючими на період розрахунку тарифами у грошовій формі та іншими формами розрахунків згідно з чинним законодавством України. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом. Розрахунковим періодом вважається період з 21 числа по 20 число включно і вказаний період прирівнюється до періоду дії тарифу (календарного місяця).

Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що оплата електроенергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період, або плановими платежами в такі терміни: - до 05 числа розрахункового місяця - 100% вартості заявленого споживання електроенергії згідно з Додатком № 1 до договору, з врахуванням сальдо на початок місяця. Остаточний розрахунок повинен здійснюватися в розмірі фактичного споживання електричної енергії за розрахунковий місяць, з врахуванням сальдо на початок місяця не пізніше: - 5 операційних днів з дня отримання рахунку, включаючи день його отримання, для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно.

Наявними в матеріалах справи зафіксованими відповідачем показниками розрахункових електролічильників, що містяться в звітах про використану електроенергію в розрізі по місяцях 2016 року (а. с. 22 - 29), виставленими відповідачу рахунками на оплату за активну електроенергію (а. с. 13 - 21) та актами приймання-передачі електроенергії (а. с. 43 - 51) підтверджено, що з січня по вересень 2016 року включно відповідачем було спожито активної електричної енергії на суму 117848,35 грн.

В порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання щодо здійснення розрахунків виконав частково, сплативши на рахунок ПАТ ЕК Житомиробленерго 25.01.2015 - 900,00 грн за активну електричну енергію, що не заперечується представником позивача та вбачається з розрахунку заборгованості (а. с. 31).

Таким чином, борг відповідача перед позивачем по оплаті активної електроенергії за період з 01.01.2016 по 30.09.2016 склав 116948,35 грн (117848,35 - 900,00).

Відповідач згідно з відзивом на позовну заяву наявність заборгованості за електроенергію не заперечив, борг у заявленій позивачем до стягненні сумі визнав (а. с. 53).

Відповідно до статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положення аналогічного змісту містяться в ст.ст. 525, 526 ЦК України

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за спожиту активну електроенергію обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму 116948,35 грн.

За статтею 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 4.2.1 договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених п. 7.3 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 4 до договору, споживач сплачує постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу в розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення платежу. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Згідно з розрахунків позивача (а. с. 31), за період з 02.02.2016 по 20.10.2016, сумарний розмір пені за несвоєчасне погашення відповідачем боргу за активну електроенергію становить 17733,36 грн.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку, суд встановив, що останнім не вірно визначено період, за який може бути стягнуто пеню.

Так, при розрахунку пені позивачем не було враховано, що відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Разом з тим, позивачем невірно визначено початок періоду нарахування пені за зобов'язаннями червня місяця 2016 року, а саме без урахування Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 1155-р "Про перенесення робочих днів у 2016 році", за яким у 2016 році для працівників, яким установлено пятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, робочий день понеділка 27 червня було перенесено на суботу 2 липня.

Здійснивши перерахунок пені в розрізі кожного місяця поставки електроенергії окремо, за період з моменту виникнення заборгованості по визначену позивачем дату - 20.10.2016, з урахуванням здійснених відповідачем проплат та з дотриманням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, суд вважає, що до стягнення підлягає пеня у розмірі 15105,71 грн. У стягненні 2627,65 грн пені слід відмовити.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків (а. с. 31, 32), позивач просить стягнути з відповідача 1521,31 грн 3% річних, обрахованих за період з 02.02.2016 по 20.10.2016, та 2896,50 грн інфляційних втрат за період березень - травень 2016 року.

Здійснивши перерахунок річних щодо обґрунтованості стягнення з відповідача їх суми у розмірі 1521,31 грн, судом було встановлено, що при розрахунку 3 % річних за активну електроенергію позивачем не було враховано Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 1155-р "Про перенесення робочих днів у 2016 році". у зв'язку з чим невірно визначено початок періоду їх нарахування за зобов'язаннями червня 2016 року (01.07.2016, замість правильного 02.07.2016). Звідси, суд вважає правомірно нарахованою суму 3% річних за активну електроенергію у розмірі 1520,58 грн. У стягненні 0,73 грн 3% річних, нарахованих за активну електроенергію, суд відмовляє.

Що стосується інфляційних нарахувань у сумі 2896,50 грн, слід зазначити, що відповідно до роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 12.05.1999 № 02-5/223 "Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції" позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням індексу інфляції, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми.

Враховуючи рекомендації Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №6.2.-97р. від 04.04.1997 та проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою до стягнення сума інфляційних становить 2358,29 грн, оскільки, при здійсненні їх нарахування, позивачем було невірно визначено суму заборгованості, на яку слід здійснювати нарахування у березні - травні 2016 року. Тому у стягненні 538,21 грн інфляційних втрат слід відмовити, оскільки їх заявлено до стягнення безпідставно.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 135932,93 грн, з яких: 116948,35 грн боргу за активну електроенергію, 1520,58 грн 3% річних, 15105,71 пені та 2358,29 грн втрат від інфляції. У стягненні 2627,65 грн пені, 0,73 грн 3% річних та 538,21 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Житомирський завод хімічного волокна" (10025, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Промислова, буд. 1/154, ) на користь публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (10008, м. Житомир, вул. Пушкінська, буд. 32/8, ): 116948,35 грн боргу за активну електроенергію, 1520,58 грн 3% річних, 15105,71 грн пені, 2358,29 грн втрат від інфляції та 2038,99 грн судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.12.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - відповідачу - рек. з повід.