КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"08" грудня 2016 р. Справа №910/19319/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Корсакової Г.В.

Власова Ю.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 про задоволення скарги Київської міської ради на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 910/19319/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" в особі його Київської філії

до Київської міської ради

про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/19319/15 задоволено скаргу Київської міської ради на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, визнано незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, скасовано постанову від 29.08.2016.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні скарги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/19319/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, судовою колегією встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, судом встановлено, що апелянтом взагалі не подано до наведених матеріалів апеляційної скарги доказів сплати судового збору за апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду в порядку та розмірі, визначених Законом України "Про судовий збір", мотивуючи таку несплату тим, що апелянт є структурним підрозділом Міністерства юстиції України, яке є бюджетною установою, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, розрахунково-касове обслуговування якої здійснюється Державною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань, у зв'язку з чим апелянт просив відстрочити йому сплату судового збору до прийняття рішення апеляційною інстанцією.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на момент звернення апелянта з даною апеляційною скаргою, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України „Про судовий збір" в редакції від 01.09.2015.

В свою чергу, частина 1 статті 4 Закону України „Про судовий збір" визначає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

П.п. 7 п. 2 ч. 2 статті 4 названого Закону встановлено, що за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу справляється судовий збір у розмірі 1 розміру мінімальної заробітної плати.

В свою чергу, частина 1 статті 4 Закону України „Про судовий збір" визначає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», розмір мінімальної заробітної плати встановлено у розмірі 1378,00 грн.

Таким чином, за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу, підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Слід зазначити, що даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору, з урахуванням належності поданих стороною доказів неможливості здійснення такої оплати та складного фінансового становища.

Пункт 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013р. № 7 зазначає, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Колегія суддів зазначає, що положення ст.8 Закону України "Про судовий збір" наділяють суд правом на відстрочення від сплати судового збору лише за наявності виняткових обставин та поданих доказів.

Крім того, відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За практикою Європейського суду з прав людини принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23 червня 1993 р., серія A, N 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27 жовтня 1993 р., серія A, N 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23 жовтня 1996 р., Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянтом не подано взагалі доказів від банківських установ щодо відсутності у апелянта коштів на рахунках та твідсутності бюджетних асигнувань, а також інших доказів, за допомогою яких можна б було встановити відсутність коштів для сплати судового збору, а також перевірити наявність обставин щодо підстав відстрочення такого.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на недоведеність апелянтом обставин, які перешкоджають сплаті судового збору, заява апелянта про відстрочення сплати судового збору за поданих апелянтом доказів та наведених обставин - відхиляється.

При цьому, суд звертає увагу апелянта на те, що вимоги процесуального закону не обмежують апелянта у повторному заявлені клопотання про відстрочення сплати судового збору при наявності документально підтверджених та обґрунтованих доказів неможливості сплати розміру судового збору.

Після усунення обставин, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга на підставі ч. 4 ст. 97 ГПК України (тобто з поданням відповідного клопотання) може бути подана повторно.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/19319/15 не приймається до розгляду і повертається Київським апеляційним господарським судом на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтею 86, п.3 ч.1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 у справі № 910/19319/15 - повернути без розгляду.

2. Матеріали справи № 910/19319/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Ухвала може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у встановленому порядку.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Г.В. Корсакова

Ю.Л. Власов