КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2016 р. Справа№ 910/14534/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників

позивача: не з'явився;

відповідача: Міщенко В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Державної екологічної інспекції у Запорізькій області та

Публічного акціонерного товариства "Судноплавна

компанія "Укррічфлот"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.09.2016р.

у справі №910/14534/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Державної екологічної інспекції у Запорізькій області

до Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія

"Укррічфлот"

про стягнення 128 133,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Запорізькій області (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (далі - відповідач) 128 133,71 грн. шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та непідтвердженість позовних вимог належними доказами, просив суд в позові відмовити. При цьому відповідач зазначав наступне:

- позивачем не обґрунтовано визначений ним період нарахування шкоди;

- позивач помилково відніс установки видобутку піску до стаціонарних джерел викидів;

- позивачем не доведено факт допущення відповідачем правопорушення природоохоронного законодавства та причинного зв'язку між порушенням та шкодою;

- просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016р. у справі №910/14534/16 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача шкоду, завдану державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, у розмірі 75 023,99 грн. В іншій частині позову відмовлено. Окрім того, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 125,35 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016р. у справі №910/14534/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- формули Методики основані на використанні джерел викидів, які повністю відсутні на промисловому майданчику Північно-Східної ділянки Червонодніпровського родовища АСК «Укррічфлот». Таким чином, позивач безпідставно використовував норми вказаної Методики у своєму розрахунку при визначені розміру шкоди;

- судом не надано оцінки тій обставині, що позивачем не вірно визначено судно «ГПН-15», як стаціонарне джерело забруднення; згідно наведених дозвільних документів судна, норм підзаконних актів, роз'яснень, «ГПН-15» є судном типа гідропісконавантажувач та відноситься до пересувних джерел забруднення; застосування до пересувного джерела забруднення санкцій по відшкодуванню шкоди, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами є невірним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.11.2016р.

Позивач також звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016р. у справі №910/14534/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступні обставини:

- висновки суду першої інстанції суперечать встановленим загальним принципам ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», а саме принцип необхідності повної компенсації заподіяної шкоди внаслідок порушення природоохоронного законодавства. Згідно правової позиції господарського суду першої інстанції можливість звернення з вимогами про відшкодування заподіяних збитків ставиться в залежність від моменту виявлення правопорушення, що є неприпустимим;

- висновки господарського суду першої інстанції щодо періоду нарахування збитків є необґрунтованими. Дійсно, відповідно до п.3.11 Методики час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу. Проте, саме по собі посилання на цей пункт в обґрунтування можливості розрахунку розміру збитків виключно за період з 19.02.2014р. по 08.07.2014р. (з моменту виявлення перевіркою порушення до дати його усунення), не може бути прийняте до уваги оскільки не має істотного значення для справи. Розмір заподіяної шкоди розраховується саме з врахуванням чіткого (погодинного) визначення часу роботи стаціонарного джерела викиду в наднормативному режимі за весь період здійснення наднормативних викидів забруднюючих речовин без відповідного дозволу (з 01.12.2012р. по 07.07.2014р.), що підтверджується матеріалами перевірки, довідкою філії відповідача від 08.09.2014р. №12.2-13/74;

- позивачем правомірно було застосовано розрахунковий метод контролю при визначенні обсягів наднормативних викидів та розміру завданих державі збитків;

- з огляду на розмежування в п.3.6 Методики розрахункових способів визначення маси наднормативних викидів забруднюючих речовин в повітря (за параметрами джерела викиду або за час роботи джерела викидів), безпідставними є висновки суду першої інстанції про необхідності розрахунку завданих державі збитків за період з моменту виявлення правопорушення до моменту його усунення з обов'язковим урахуванням фактично відпрацьованого часу роботи джерела викиду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.11.2016р.

07.11.2016р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача, в якому він зазначав про безпідставність та непідтвердженість скарги позивача, просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

17.11.2016р. та 18.11.2016р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, а також додаткові письмові пояснення позивача по справі, в яких він просив суд розглядати справу у відсутності його представника.

В судове засідання 17.11.2016р. з'явився лише представник відповідача. Представник позивача не з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги позивача та відповідача було об'єднано в одне провадження, розгляд справи відкладено на 08.12.2016р.

07.12.2016р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на відзив позивача по апеляційній скарзі відповідача.

В судовому засіданні 08.12.2016р. представник відповідача підтримав апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот", просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016р. у справі №910/14534/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Проти апеляційної скарги позивача заперечував з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях по справі, просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Представник позивача у судове засідання 08.12.2016р. не з'явився, але як зазначалося вище, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Зважаючи на те, що відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України участь у судових засіданнях є правом, а не обов'язком сторони, яким вона користується на власний розсуд, колегія суддів вирішила задовольнити клопотання позивача та розглядати справу у відсутності його представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 08.12.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

У лютому 2014 року позивачем було проведено позапланову перевірку промислових майданчиків філії ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Запорізький річковий порт» на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, про що складено Акт (далі - Акт перевірки) (том справи - 1, аркуші справи - 13-20).

В ході перевірки було виявлено, що Філією відповідача "Запорізький річковий порт" здійснювались викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря неорганізованим джерелом №1 - установкою з видобутку піску - гідропісконавантажувачем ГПН-15 при розробці Північно-Східної ділянки Червонодніпровського родовища будівельних пісків у акваторії Каховського водосховища в Запорізькому районі Запорізької області без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади.

Позивач видав відповідачу припис №060/07-П від 25.02.2014р. про усунення виявлених під час перевірки порушень (том справи - 1, аркуші справи - 21-22), в якому, зокрема, відповідача зобов'язано отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин від установки з видобутку піску - гідропісконавантажувача ГПН-15 у строк до 25.04.2014р.

Відповідачем було виконано вищевказаний припис позивача та отримано дозвіл №-125 від 08.07.2014р. на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданий Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації терміном дії на 10 років - з 08.07.2014р. по 07.07.2024р. (том справи - 1, аркуші справи - 26-27).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що внаслідок здійснення відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без спеціального дозволу державі було завдано шкоду, розмір якої, розрахований відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №639 від 10.10.2008р., становить 128 133,71 грн.

Місцевий господарський суд задовольнив позов частково, визнавши позовні вимоги нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими лише в частині стягнення з відповідача 75 023,99 грн. шкоди. В задоволенні решти вимог позивача відмовлено.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, з наступних підстав.

Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища визначені Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", згідно зі ст. 40 якого використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог:

а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій;

б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища;

в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів;

г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров'я населення;

д) збереження територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні;

е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб;

є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов'язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами.

При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України.

Відповідно до ст. 5 названого Закону державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Згідно із Законом України «Про охорону атмосферного повітря» атмосферне повітря є одним з основних життєво важливих елементів навколишнього природного середовища. Цей Закон спрямований на збереження та відновлення природного стану атмосферного повітря, створення сприятливих умов для життєдіяльності, забезпечення екологічної безпеки та запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище. Цей Закон визначає правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря.

В ст. ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані:

- здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо;

- вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів;

- забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів;

- здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік;

- заздалегідь розробляти спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і вживати заходів для ліквідації причин, наслідків забруднення атмосферного повітря;

- забезпечувати здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок;

- забезпечувати розроблення методик виконання вимірювань, що враховують специфічні умови викиду забруднюючих речовин;

- використовувати метрологічно атестовані методики виконання вимірювань і повірені засоби вимірювальної техніки для визначення параметрів газопилового потоку і концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі та викидах стаціонарних і пересувних джерел;

- здійснювати контроль за проектуванням, будівництвом і експлуатацією споруд, устаткування та апаратури для очищення газопилового потоку від забруднюючих речовин і зниження впливу фізичних та біологічних факторів, оснащення їх засобами вимірювальної техніки, необхідними для постійного контролю за ефективністю очищення, дотриманням нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів та інших вимог законодавства в галузі охорони атмосферного повітря;

- своєчасно і в повному обсязі сплачувати екологічний податок.

Виконання заходів щодо охорони атмосферного повітря не повинно призводити до забруднення ґрунтів, вод та інших природних об'єктів.

Для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік забруднюючих речовин переглядається Кабінетом Міністрів України не менше одного разу на п'ять років за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

За поданням обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, органи місцевого самоврядування з урахуванням особливостей екологічної ситуації регіону, населеного пункту можуть додатково встановлювати перелік забруднюючих речовин, за якими здійснюється регулювання їх викидів на відповідній території.

За поданням обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, органи місцевого самоврядування, у разі перевищення нормативів екологічної безпеки, на відповідній території затверджують відповідно до закону програми оздоровлення атмосферного повітря, здійснюють заходи щодо зменшення забруднення атмосферного повітря.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Згідно з нормами ст. ст. 33, 34, 69 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, несуть відповідальність згідно з законом. Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

В ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Діюче законодавство свідчить про те, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, судам необхідно встановити наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів складу цивільного правопорушення відповідальність не настає.

В процесі судового розгляду встановлено, що відповідачем було порушено вимоги законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, а саме ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря". Суть порушення полягає у здійсненні відповідачем викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарним джерелом без спеціального дозволу.

Факт порушення зафіксовано у Акті позапланової перевірки від 19.02.2014р. Доказів скасування чи визнання недійсним названого Акту перевірки ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано, у зв'язку з чим цей Акт є належним доказом у розумінні ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Колегією суддів не приймається до уваги твердження відповідача про те, що місцевим господарським судом не надано оцінки тій обставині, що позивач не вірно визначив судно «ГПН-15», як стаціонарне джерело забруднення. На думку відповідача, «ГПН-15» є судном типа гідропісконавантажувач та відноситься до пересувних джерел забруднення, а тому застосування до пересувного джерела забруднення санкцій по відшкодуванню шкоди, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами є невірним.

Однак в матеріалах справи наявна довідка №12.2-13/75 від 08.09.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 24), надана відповідачем на запит позивача, в якому сам відповідач зазначає про те, що «ГПН-15 є стаціонарним джерелом викидів та надає години роботи останнього за період з 01.12.2012р. по 07.07.2014р. включно.

Жодних доказів, які б свідчили про відкликання відповідачем вищезгаданої інформації або повідомлення позивача про наявність неточностей в наданих на запит позивача відомостях відповідач не надав.

Також необхідно зазначити, що хоча відповідач заперечує факт перебування у нього стаціонарних джерел викидів, але при цьому він на виконання припису позивача №060/07-П від 25.02.2014р. отримав дозвіл на викиди забруднюючих речовин від установки з видобутку піску - гідропісконавантажувача ГПН-15 у строк до 25.04.2014р.

Позивачем було здійснено розрахунок збитків на підставі довідки Філії відповідача - "Запорізький річковий порт" №12.2-13/74 від 08.09.2014р. щодо фактичних годин роботи стаціонарного джерела викидів філії "Запорізький річковий порт" АСК "Укррічфлот" при розробці Північно-Східної ділянки Червонодніпровського родовища будівельних пісків за період з 01.12.2012р. по 07.07.2014р.

Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати завдані державі збитки за період з 01.12.2012р. (початок використання джерела забруднення згідно наданої відповідачем довідки) по 07.07.2014р. (момент усунення порушення) включно на загальну суму 128 133,71 грн., тобто за весь час роботи стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності спеціального дозволу.

При здійсненні розрахунку завданої шкоди, позивач керувався Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №639 від 10.12.2008р. (далі - Методика), в п.п.2.1.2, 3.11, 3.12, 4 якої передбачено, що наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються, у тому числі, викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства. Розрахунок маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється за встановленою Методикою формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду. Час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу. Факт усунення порушення може бути підтверджений, зокрема отриманням дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Розрахунок розмірів відшкодування збитків здійснюється за формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду.

Як свідчать матеріали справи, факт порушення відповідачем природоохоронного законодавства встановлено та зафіксовано в Акті перевірки, складеним позивачем 19.02.2014р.

Відповідач на виконання припису позивача усунув виявлені порушення, отримавши 08.07.2014р. дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що відповідно до Методики розрахунок маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється за формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду, а такий час визначається саме з моменту виявлення порушення до моменту його усунення (з урахуванням фактично відпрацьованого часу), у зв'язку з чим в даному випадку підлягають нарахуванню завдані відповідачем збитки за період з 19.02.2014р. (дата складення акта перевірки) по 08.07.2014р. (дата усунення відповідачем порушення), а не з 01.12.2012р., як зазначає у позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач.

Зібрані в матеріалах справи докази свідчать про те, що в даному конкретному випадку наявний повний склад правопорушення, з яким закон пов'язує відшкодування збитків. Доказів на підтвердження протилежного не надано.

За розрахунком колегії суддів, який збігається з розрахунком місцевого господарського суду, за період з 19.02.2014р. по 08.07.2014р. відповідачем має бути відшкодовано завдану державі шкоду у розмірі 75 023,99 грн. і в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача решти шкоди у сумі 53 109,72 грн., нарахованої за період з 01.12.2012р. до 18.02.2014р. (тобто до моменту виявлення порушення), не ґрунтуються на вимогах законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Відносно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, колегією суддів було встановлено наступне.

Відповідно до ст. ст. 257, 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наслідки спливу позовної давності наведені в ст. 267 Цивільного кодексу України, згідно з ч.4 якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідач просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності по вимогам позивача про стягнення шкоди, розрахованої за період з 01.12.2012р. по 08.08.2013р.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу є триваючим правопорушенням, а право на позов про стягнення шкоди, завданої таким правопорушенням, виникає кожен день з моменту виявлення до моменту його усунення. Відтак, момент виявлення порушення є початком перебігу строку позовної давності у таких спорах, що кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що судом визнано обґрунтованими вимоги позивача лише відносно стягнення з відповідача збитків, нарахованих за період 19.02.2014р. по 08.07.2014р., а позов, який розглядається у даній справі, подано 05.08.2016р. (конверт, в якому надійшла позовна заява до Господарського суду міста Києва - том справи - 1, аркуш справи - 39), тобто в межах встановленого законодавством трирічного строку позовної давності щодо наведеного періоду, а у задоволенні вимог про стягнення збитків, нарахованих за період з 01.12.2012р. по 18.02.2014р. відмовлено, в даному випадку правові підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо заявлених у даній справі вимог відсутні.

При цьому колегією суддів враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015Р. у справі №917/2579/14, яка відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сторонами не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

За результатами перегляду справи апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Враховуючи відмову в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за їх подання покладаються на сторони (апелянтів).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державної екологічної інспекції у Запорізькій області та Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016р. у справі №910/14534/16 - без змін.

2. Матеріали справи №910/14534/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк