ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р.Справа № 915/1649/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Принцевської Н.М.

суддів: Діброви Г.І., Лисенко В.А.

секретар судового засідання: Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від ДП "НАЕК"Енергоатом": ОСОБА_1 за дорученням,

від КП "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство": ОСОБА_2 за дорученням,

від Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області: не зявився,

від ОСОБА_3 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг: не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 12.09.2016 року

по справі №915/1649/14

за позовом Державного підприємства "ОСОБА_3 атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) в особі ВП "Южно-Українська АЕС" (55001, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, промзона, а/с №20)

до Комунального підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство"(55000, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 8)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача ОСОБА_3 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19),

про: стягнення 6813039,72 грн. основного боргу, 541505,33 грн. збитків від інфляції, 114536,88 3% річних, 285757,39 грн. пені та 238456,35 грн. штрафу.

Орган, дії (бездіяльність) якого оскаржуються: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 27/1), -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 28.03.2016 у справі № 915/1649/14, яке набрало законної сили, частково задоволені позовні вимоги Державного підприємства "ОСОБА_3 атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі позивач, стягувач), та стягнуто на користь позивача з Комунального підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" (далі відповідач, боржник): 6813039,72 грн. - основного боргу, 541505,33 грн. інфляційних витрат, 114536,88 грн. - 3% річних, 285757,39 грн. - пені, 238456,35 грн. - штрафу, 73078,54 грн. понесених витрат на сплату судового збору, в решті позову відмовлено.

15.04.2016 на виконання вищезазначеного судового рішення видано відповідний наказ.

05.05.2016 позивач, у встановленому Законом України Про виконавче провадження порядку, звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області) із заявою про виконання вищезазначеного судового рішення в примусовому порядку.

29.07.2016 стягувач звернувся до господарського суду Миколаївської області зі скаргою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 при здійсненні виконавчого провадження №51013293, відкритого на підставі наказу, виданого 15.04.2016 господарським судом Миколаївської області на виконання рішення суду від 28.03.2016 у справі №915/1649/14.

12.09.2016 від стягувача надійшла заява, якою останній уточнив свої вимоги та просив визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області при здійсненні виконавчого провадження № 51013293, яке відкрите на підставі наказу, виданого 15.04.2016 господарським судом Миколаївської області на виконання рішення суду від 28.03.2016 у справі № 915/1649/14.

Заява мотивована тим, що ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області в супереч приписів ст. ст. 52, 54, 82 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п. 3.12, 3.8., 4.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (надалі Інструкція) не вчинено жодних дій щодо реального виконання рішення суду від 28.03.2016 р., зокрема, не вжито заходів щодо виявлення майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів, не перевірено фінансовий стан боржника, не здійснено виконавчі дії щодо фактичної виїмки грошових коштів із каси боржника та утворення відповідної виконавчої групи, у звязку з чим бездіяльність ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області щодо забезпечення належного виконання постанови ДВС від 25.05.2016 про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї є незаконною та протиправною.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 12.09.2016 у справі №915/1649/14 (суддя Мавродієва М.В.) скаргу Державного підприємства «ОСОБА_3 атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» задоволено, визнано бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області при здійсненні виконавчого провадження №51013293, яке відкрите на підставі наказу, виданого 15.04.2016 господарським судом Миколаївської області на виконання рішення суду від 28.03.2016 у справі № 915/1649/14 протиправною.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області звернувся з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду, прийнявши нове рішення, яким відмовити у задоволені скарги Державному підприємству «ОСОБА_3 атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, по-перше, стягувачем не надано доказів того, що ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області ухиляється від вчинення дій, обов'язок вчинення яких прямо передбачений чинним законодавством, по-друге, ані скарга, ані оскаржувана ухвала не містить норму закону, яку порушено державним виконавцем, по-тертє, утворення виконавчої групи за участю державних виконавців регіонального органу державної виконавчої служби є процесуально неможливим. Крім того, чинним законодавством України не передбачено вчинення дій державного виконавця спрямованих на виконання постанови про арешт коштів що перебувають у касі боржника або надходять до неї, що унеможливлює їх надання органом державної виконавчої служби.

Одночасно з апеляційною скаргою ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області подало клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

Ухвалою від 08.11.2016 строк для подачі апеляційної скарги в порядку ст.ст. 53, 93 Господарського процесуального кодексу України поновлено, порушено апеляційне провадження у даній справі, та призначено розгляд апеляційної скарги.

23.11.2016 до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому стягував вважає її необґрунтованою, та просить суд залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду без змін.

07.12.2016 від боржника до Одеського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення, в яких посилається на те, що виконавче провадження № 51013293 здійснювалось з дотриманням та у повній відповідності до вимог Закону України „Про виконавче провадження та Інструкції. Жодних грошових коштів на рахунки боржника від споживачів не надходило. При цьому, стягувачем не надано доказів того, що ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області ухиляється від вчинення дій обов'язок вчинення яких прямо передбачений чинним законодавством.

В судове засідання зявився представник стягувача та підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Представник боржника в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у письмових пояснення, просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, прийнявши нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

Представники ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області та ОСОБА_3 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, а тому не скористалися своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом.

Апеляційний господарський суд у відповідності до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм процесуального права, що мають значення для справи.

Згідно ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути поданні стягувачем, боржником або прокурором протягом 10-ти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п. 9.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 № 9 встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121 2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання.

Отже, оскільки питання про відновлення чи відмову у відновленні строку на подання скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби вирішується на стадії прийняття скарги до розгляду, то суд першої інстанції, прийнявши таку скаргу до розгляду, не має процесуальної можливості залишити її без розгляду на стадії розгляду по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 01.08.2016 суд першої інстанції зазначену скаргу стягувача прийняв до свого провадження та її розгляд призначив на 05.09.2016 о 10:30. Копії названої ухвали направлені судом стягувачу, боржнику та ВДВС, що свідчить про поновлення, в порядку ст. 53 ГПК України, місцевим судом пропущеного, стягувачем 10-денного процесуального строку, оскільки в іншому разі ця скарга стягувача взагалі не могла бути прийнята до провадження суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Як зазначалося раніше, рішенням господарського суду Миколаївської області від 28.03.2016 у справі № 915/1649/14, яке набрало законної сили, частково задоволені позовні вимоги Державного підприємства "ОСОБА_3 атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі позивач, стягувач), та стягнуто на користь позивача з Комунального підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" (далі відповідач, боржник): 6813039,72 грн. - основного боргу, 541505,33 грн. інфляційних витрат, 114536,88 грн. - 3% річних, 285757,39 грн. - пені, 238456,35 грн. - штрафу, 73078,54 грн. понесених витрат на сплату судового збору, в решті позову відмовлено.

15.04.2016 на виконання вищезазначеного судового рішення видано відповідний наказ.

05.05.2016 позивач, у встановленому Законом України Про виконавче провадження порядку, звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області) із заявою про виконання вищезазначеного судового рішення в примусовому порядку.

Постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 10.05.2012 відкрито виконавче провадження № 51013293 з примусового виконання судового рішення та надано відповідачу 7-ми денний строк для його добровільного виконання.

Зазначена постанова направлена боржникові в цей же день та отримана останнім 16.05.2016, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 18.05.2016 накладено арешт на кошти боржника.

Постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 18.05.2016 накладено арешт на майно боржника та оголошена заборона на його відчуження.

Постановою ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 25.05.2016 накладено арешт на кошти, що перебувають у касі або надходять до неї.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області вді 17.06.2016 у справі № 915/1649/14 знято арешт з коштів відповідача, що знаходяться на розрахунковому рахунку № 5, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на з/плату працівників боржника (відповідача).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення скарги та визнання протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області при здійсненні виконавчого провадження № 51013293, яке відкрите на підставі наказу, виданого 15.04.2016 господарським судом Миколаївської області на виконання рішення суду від 28.03.2016 у справі № 915/1649/14 з огляду на наступне.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Стаття 115 ГПК України містить імперативний припис про те, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі № 15729/07, від 05.07.2012).

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В свою чергу, частина 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.4 Закону України „Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та Законами України.

Пунктами 5.1, 5.3 Інструкції передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження при органах ДВС за відповідною постановою можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких входять державні виконавці одного або кількох органів ДВС. Передача виконавчого провадження до виконавчої групи, утвореної при іншому органі ДВС, здійснюється за постановою посадової особи, якою прийнято рішення про утворення виконавчої групи.

З матеріалів справи вбачається, зокрема, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 24.03.2016 (а.с.27-29 т.3) місцезнаходження КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» - вул. Дружби народів, 48, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область.

Отже, матеріали справи беззаперечно свідчать про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення, оскільки місцезнаходженням боржника є м. Южноукраїнськ, а органу державної виконавчої служби є м. Миколаїв, що унеможливлює забезпечити щоденне вилучення грошових коштів із кас.

Таким чином, відповідальною посадовою особою ВПВР УДВС ГТУЮ у Миколаївській області в супереч приписів п.п. 5.1., 5.3 Інструкції, не зважаючи на наявність вищезазначених обставин, що ускладнюють виконання рішення, постанови про утворення виконавчої групи винесено не було, внаслідок чого протилежні твердження скаржника не можуть бути прийняті до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2016 та 05.08.2016 державний виконавець здійснив виїзд за адресою боржника та вилучення готівки в касі, що підтверджується актами вилучення від 04.07.2016 на суму 7329,67 грн., від 05.08.2016 на суму 4468,01 грн., від 05.08.2016 на суму 549,87 грн., від 05.08.2016 на суму 3058,65 грн. (а.с.30-37 т.3).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що державним виконавцем за час здійснення виконавчого провадження було здійснено вилучення грошових коштів в сумі 15406,20 грн., в той час, як матеріали справи свідчать про більш значне проходження грошових коштів по касах підприємства-боржника.

Крім того, 04.07.2016 державним виконавцем під час виїзду за адресою боржника, у присутності головного бухгалтера КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» ОСОБА_5М встановлено, що під час виходу за місцем знаходження каси підприємства на вимогу державного виконавця надати касову книгу коштів боржника, вищезазначеним головним бухгалтером було відмовлено.

Згідно п.14.2 Інструкції у разі наявності у діях боржника ознак злочину, передбаченого ст.ст.164, 342, 343, 382, 388 Кримінального кодексу України, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону. У разі наявності в діях боржника ознак іншого злочину державний виконавець звертається з повідомленням до правоохоронних органів.

Доказів, які б свідчили про вчинення державним виконавцем дій, які були б спрямовані на виконання його ж постанови від 25.05.2016 про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, матеріали справи не містять та в супереч ст. 33 ГПК України апелянтом ані суду першої інстанції, ані апеляційної не надано.

Крім того, в порушення вимог п. 4 Інструкції та ст. 32, ч. 5 ст. 52, 57 Закону України "Про виконавче провадження" державного виконавця не здійснено опис та арешт майна боржника, не вчинено відповідних дій щодо виявлення належного боржникові рухомого та нерухомого майна та складання у випадку відсутності такого майна відповідного акту.

Судова колегія не приймає доводів боржника стосовно відсутності у підприємства будь-якого майна, що належить йому на праві власності, оскільки матеріали справи не містять акту державного виконавця про відсутність у боржника майна, що свідчить про бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення.

Згідно з п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні, виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Доводи апеляційної скарги судовою колегією розглянуті та відхилені, як такі, що спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.

Заявником апеляційної скарги не надано доказів порушення господарським судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, а також належного виконання державним виконавцем своїх обовязків під час виконання судового рішення по справі №915/1649/14.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, ухвала відповідає приписам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Миколаївської області від 12.09.2016 року по справі №915/1649/14 залишається без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 12.09.2016 року по справі №915/1649/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

ОСОБА_6