ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.12.2016 Справа № 904/8620/16
За позовом приватного акціонерного товариства "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН", м.Нікополь, Дніпропетровська область

до закритого акціонерного товариства "СПЕЦСПЛАВ", м.Дніпро

про стягнення заборгованості за договором №05-1/282 від 18.03.2015р. підряду (надання ремонтних послуг)

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність №62 від 11.03.2016р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

30.09.2016 приватне акціонерне товариство "Сентравіс Продакшн Юкрейн", м.Нікополь, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства "Спецсплав", м. Дніпро (далі по тексту - відповідач) про стягнення 15062,47грн. пені за неналежне виконання укладеного між сторонами договору №05-1/282 від 18.03.2015 підряду (про надання ремонтних послуг).

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням в обумовлений строк ремонту штоку.

За результатами розгляду позовної заяви від 28.09.2016 за вих.№01-3-1849 ухвалою суду від 03.10.2016 порушено провадження по справі та призначено слухання на 18.10.2016.

Суд розгляд справи відкладав з 18.10.2016 на 08.11.2016, у зв'язку з неявкою представників позивача та відповідача, неподанням витребуваних доказів та необхідністю витребування нових доказів.

Ухвалою від 08.11.2016 господарський суд задовольнив клопотання позивача та керуючись положеннями статті 69 Господарського процесуального кодексу України продовжив строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, а саме по 14.12.2016. Розгляд справи відкладено з 08.11.2016 на 06.12.2016, у зв'язку з неявкою представників позивача та відповідача, неподанням витребуваних доказів та необхідністю витребування нових доказів.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 08.11.2016 та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 17.11.2016 з відміткою представника відповідача про отримання ухвали суду 15.11.2016.

В судовому засіданні, яке відбулося 06.12.2016 стороні, яка бере участь у розгляді справи, роз'яснено її процесуальні права та обов'язки, в тому числі заявляти відводи. Відводи не заявлені.

Інших усних та письмових заяв і клопотань не заявлено.

Господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі, крім того, подав докази зарахування судового збору.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав, інших документів не представив, причини неявки у судове засідання не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Суд заслухав пояснення представника позивача щодо предмету позову.

В судовому засіданні дослідженні надані позивачем та наявні в матеріалах справи докази.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Судом враховано. В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

В силу вимог статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 06.12.2016 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2015 між приватним акціонерним товариством "Сентравіс Продакшн Юкрейн" (далі по тексту - позивач, замовник) та приватним акціонерним товариством "Спецсплав" (далі по тексту - відповідач, виконавець) укладено договір №05-1/282 від 18.03.2015 підряду (про надання ремонтних послуг) (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого виконавець зобов'язується надати всі види ремонтних послуг (далі по тексту - послуги), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані виконавцем послуги.

Номенклатура, кількість, ціна послуг, строки передачі деталей, виробів, напівфабрикатів (далі по тексту - матеріали) для надання послуг, строки надання та умови передачі результатів наданих послуг вказуються у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору (пункт 1.2 договору).

Загальна сума договору, на момент його укладання, орієнтовно складає 150000,00грн., в тому числі ПДВ 25000,00грн. (пункт 1.3 договору).

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2015 включно. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, пов'язаних з оплатою, гарантійними зобов'язаннями та претензійними вимогами (пункт 3.1 договору).

Пунктом 4.2 договору визначено, що строк надання послуг за даним договором визначається узгодженими сторонами специфікаціями.

Пунктом 4.3 договору визначено, що приймання наданих послуг здійснюється згідно акту приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 4.4 договору визначено, що у випадку виявлення замовником недоліків в процесі приймання або в процесі використання, експлуатації матеріалів після надання послуг у відповідності з даним договором, виклик представника та його явка для участі у визначенні причин надання неякісних послуг (виникнення недоліків в матеріалах) та складанні акту є обов'язковим. Виконавець зобов'язаний не пізніше слідуючого дня після отримання повідомлення про виклик представника направити замовнику повідомлення про прибуття свого повноважного представника (з довіреністю) для встановлення причин надання неякісних послуг (виникнення недоліків в матеріалах) та складання акту. Повідомлення надсилаються сторонами факсимільним та телеграфним зв'язком. Якщо представник виконавця не з'явився (з'явився без довіреності) або сторони не дійшли згоди - замовник встановлює причини виникнення недоліків у матеріалах за участю представника ТПП або іншої незалежної організації, яка має акредитаційну лабораторію. Витрати на проведення експертизи відносяться на винну сторону.

В акті, який складено за участю повноважного представника виконавця, крім виявлених недоліків та причин їх виникнення, вказуються необхідні доробки та строки їх усунення виконавцем.

Акт про недоліки (в тому числі скриті), виявлені в матеріалах після надання послуг по даному договору, складається протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з моменту виявлення таких недоліків, за умови, що вони будуть виявлені протягом розумного строку, але не більше гарантійного строку на надання послуг.

Пунктом 6.2 договору визначено, що у випадку порушення строку надання послуг по вині виконавця, останній сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Пунктом 6.3 договору визначено, що у випадку, коли послуги надані з відступленням від умов даного договору, які погіршили результат послуг або інші недоліки, виконавець безвідплатно усуває їх у строк, узгоджений сторонами в акті про виявлені недоліки та сплачує замовнику штраф у розмірі 10% від вартості неякісно наданих послуг. У випадку порушення строків усунення недоліків, виконавець оплачує замовнику пеню у розмірі 0,5% від вартості послуг, при наданні яких виявлені недоліки, за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від вартості таких послуг.

Між сторонами підписано специфікацію №1 від 30.03.2015р. і визначено, що вартість послуг складає 147000,00грн., в тому числі ПДВ 20% 24500,00грн.

07.05.2015 та 09.03.2016 між сторонами підписано додаткові угоди, яким внесено зміни до укладеного між сторонами договору.

На виконання пункту 4.4 договору сторонами, у зв'язку з виявленими недоліками складено акт №16 від 06.05.2015 яким комісія виявила, що шток не відповідає технічним вимогам креслення 6002029-Р; по факту наявні відхилення по ключовим параметрам (твердість, розміри, шероховатість). Із 38 контрольованих параметрів в допустимих межах - 5; на робочій поверхності штока виявлені дрібні раковини, відхилення від округлостей. Відхилення від креслень.

Комісією зроблено наступні висновки:

- якість реставраційного штоку не є задовільним;

- з врахуванням неможливості виправлення виявлених дефектів реставрируємого штока в строки капітального ремонту, а також з урахуванням критичного стану штоку установленого в даний час на пресі - заміну штока здійснити;

- для прийняття рішення являється реставрируваний шток браком, вести облік виходу зі строю уплотнень, а також бронзових фтулок, які працюють у контакті з поверхнею штока.

Строк - 01.08.2015р., відповідальний ОСОБА_2 (ведучий інженер-механік по упр. над. оборуд. гор. пр-ва служба по упралінню надійності обладнання горячого виробництва).

02.06.2015р. сторонами складено акт №21 яким комісія виявила, що 01.06.2015 сталося відслоєння слоя штока 6002029-Р (1 шт.); розтріскування нанесення слоя штока 6002029-Р по всій довжині робочої поверхні.

Комісією зроблено наступні висновки:

- передати шток компанії-виконавця для усунення виявлених недоліків на безоплатній основі. Вивезення/повернення штока після повторних рест-х робіт відносяться на рахунок компанії-виконавця. Підстава: п.6.3 договору №05-1/282 от 18.03.2015р. Строк - 03.06.2015 включно;

- компанія-виконавець зобов'язується направити план-графік по відновлення пошкодженої робочої поверхні штока з указанням всіх етапів проведення робіт по 6002029-Р (1 шт.). Строк - 04.06.2015 включно;

- компанія-виконавець зобов'язується повернути допрацьований шток в ТПЦ ПАТ "Сентравіс Продакшн Юкрейн" по акту приймання-передачі. Строк - 20.06.2015 (17 днів з моменту передачі штоку).

Враховуючи, що в обумовлений строк відповідач не виконав зобов'язання за укладеним між сторонами договору позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України визначено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним договором.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги, слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Зобов'язання відповідача, щодо надання обумовлених договором послуг в період до 20.06.2015 визначено актом №21 від 02.06.2015.

З огляду на положення договору та акту №21 від 02.06.2015 строк виконання робіт є таким, що настав.

Відповідач не надав акту приймання-передачі наданих послуг, який би свідчив про належне виконання умов укладеного між сторонами договору і в обумовлений договором строк.

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його вірним.

Доказів оплати пені заявленої позивачем до стягнення з відповідача в сумі 15062,47грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00грн.

Керуючись ст.ст.1,3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, ст.ст. 11, 202, 525, 526, 509, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Спецсплав" (49000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 30268695) на користь приватного акціонерного товариства "Сентравіс Продакшн Юкрейн" (53201, Дніпропетровська область, м.Нікополь, просп.Трубників, буд.56; ідентифікаційний код 30926946) 15062,47грн. (п'ятнадцять тисяч шістдесят дві грн. 47 коп.) пені; 1378,00грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

08.12.2016

Суддя ОСОБА_3