номер провадження справи 28/15/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 Справа № 908/2935/16

за позовом концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд. 137; фактична адреса: 69059, м. Запоріжжя, вул. Парамонова, 15-В)

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69007, АДРЕСА_1)

про стягнення 36790,98 грн.

Суддя Федорова О.В.

Представники сторін:

від позивача: Кузьміна С.Ю., довіреність №239/20-19 від 11.07.2016р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 03.11.2016 р. звернувся позивач - концерн "Міські теплові мережі" з позовною заявою до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 36790,98 грн. за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №501859 від 01.09.2006р., з яких: 28785,19 грн. - основний борг, 2817,61 грн. - пеня, 958,74 грн. - 3% річних, 4229,44 грн. - інфляційні втрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №908/2935/16 призначено до розгляду судді Федоровій О.В.

Ухвалою суду від 04.11.2016 р. порушено провадження у справі №908/2935/16, присвоєно справі номер провадження 28/15/16, судове засідання призначене на 21.11.2016 р.

В зв'язку з неявкою представника відповідача та з метою встановлення фактичних обставин справи, надання сторонам часу для виконання вимог суду, суд ухвалою від 21.11.2016р. відклав розгляд справи на 06.12.2016р.

В судовому засіданні 06.12.2016 р. був присутній тільки представник позивача, який підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач відзив на позов суду не надав, свого представника в судове засідання не направив, причин неявки не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлений в порядку ст. 64 ГПК України, ухвалами суду від 21.11.2016 р. та від 06.12.2016 р., які надсилались за адресою: 69007, м. Запоріжжя, вул. Слов'янська, буд. 1570Б, яка є адресою місцезнаходження відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідач з реєстру не виключений, що підтверджується витягом з цього реєстру станом на 04.11.2016 р. Надіслані відповідачу копії ухвал суду без вручення не повертались.

Зазначене свідчить, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд дійшов висновку, що розгляд справи можливий за наявними у справі матеріалами без присутності представника відповідача.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу та закінчений в судовому засіданні 06.12.2016 р. оголошенням вступної та резолютивної частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2006 р. Концерном «Міські теплові мережі» (теплопостачальна організація, позивач у справі) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (споживач, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №501859.

Відповідно до п. 1.1 цього договору теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно додатка №1а до цього договору об'єктом теплопостачання є магазин по вул. Дослідна станція, 76.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - на протязі опалювального періоду;

- підігрів води - протягом року;

- кондиціювання - по замовленню споживача;

- інші технологічні потреби - по замовленню споживача.

Згідно з пунктами 6.1 - 6.3 договору розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій формі відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (додаток №5 до цього договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Оплата за теплову енергію проводиться шляхом перерахування грошових коштів у розрахунковому періоді на поточний рахунок теплопостачальної організації. Остаточні розрахунки за відпущену у розрахунковому періоді теплову енергію здійснюються споживачем на підставі акту приймання-передачі теплової енергії у термін до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 6.4 договору при наявності приладів комерційного обліку - обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними показниками приладів обліку. Споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання споживача у розрахунковому періоді.

В пунктах 6.6, 6.6.1 договору узгоджено, що споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ), акт звіряння розрахунків (за вимогою споживача). Отриманий акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п'яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається:

- при отриманні нарочним - дата вручення представнику споживача;

- при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів).

В п. 6.6.2 договору сторони узгодили, що в разі неотримання акту приймання-передачі або обґрунтованих заперечень в його підписанні у встановлений договором термін, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений у ньому розрахунковий період.

Відповідно до п. 10.1 договору цей договір набуває чинності з 01 вересня 2006 року, діє до 01 вересня 2007 року і згідно з п. 10.4 договору вважається щорічно продовженим на кожний наступний рік від дати, вказаної в п. 10.1, якщо не відбулася ні одна із обставин, вказаних у п. 10.2.

В договір вносилися зміни додатковими угодами №1 від 06.08.2008 р., №2 2013 року.

Доказів припинення дії договору сторони не надали. У зв'язку з цим договір є діючим на момент розгляду справи судом.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з грудня 2014 року по квітень 2016 року позивач відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 30091,11 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії та рахунками:

від 31.12.2014 р. на суму 3166,31 грн.;

від 31.01.2015 р. на суму 3909,71 грн.;

від 28.02.2015 р. на суму 3016,16 грн.;

від 31.03.2015 р. на суму 3410,88 грн.;

від 30.04.2015 р. на суму 1005,23 грн.;

від 30.11.2015 р. на суму 2104,62 грн.;

від 31.12.2015 р. на суму 2935,86 грн.;

від 31.01.2016 р. на суму 4577,05 грн.;

від 29.02.2016 р. на суму 3234,97 грн.;

від 31.03.2016 р. на суму 2186,20 грн.;

від 30.04.2016 р. на суму 544,12 грн.

Акти та рахунки за грудень 2014 року - березень 2015 року відповідачем підписані без зауважень.

Акти та рахунки за період з квітня 2015 року по квітень 2016 року відповідачем не підписані. Акт та рахунок за березень 2016 року отриманий представником відповідача нарочно, що підтверджується відомістю вручення рахунків за березень 2016 року. Акти та рахунки за квітень, листопад, грудень 2015 року та січень, лютий, квітень 2016 року направлялись відповідачу поштою на адресу: вул. Слов'янська, 157-Б, вул. Запоріжжя, що підтверджується реєстрами на відправку заказних листів та фіскальними чеками від 19.05.2015 р., від 10.12.2015 р., від 16.01.2016 р., від 16.02.2016 р., від 14.03.2016 р., від 19.05.2016 р. Вказана адреса є адресою місцезнаходження відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.11.2016 р.

Відповідач не повернув підписані акти та не надав заперечень в їх підписанні. У зв'язку з цим в силу положень п. 6.6.2 договору акти за період з квітня 2015 року по квітень 2016 року вважаються погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений у них розрахунковий період.

Відповідач частково оплатив теплову енергію за вказаний період на суму 1305,92 грн., що підтверджується виписками по рахунку від 12.05.2015 р. на суму 1300,00 грн. (з якої частина суми в розмірі 495,92 грн. зарахована в оплату за грудень 2014 року, а решта - в оплату за попередній період), від 18.06.2015 р. на суму 810,00 грн. (зарахована в оплату за грудень 2014 року).

Таким чином, залишок боргу за грудень 2014 року складає 1860,39 грн., теплова енергія за інший спірний період не оплачена повністю.

У зв'язку з несплатою відповідачем теплової енергії на загальну суму 28785,19 грн. позивач звернувся до суду про стягнення 28785,19 грн. основного боргу, 2817,61 грн. - пені, 958,74 грн. - 3% річних, 4229,44 грн. - інфляційних втрат.

Правовідносини сторін є господарськими і такими, що виникли з договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №501859 від 01.09.2006 р., який за змістом закріплених у ньому прав та обов'язків сторін є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. № 14, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас, коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

В порушення умов п. 6.3 договору відповідач не оплатив теплову енергію, отриману в спірному періоді, у термін до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 28785,19 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не надав доказів оплати боргу або обґрунтованих заперечень проти позову.

За таких обставин суд визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 28785,19 грн. законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За порушення строків розрахунків позивач нарахував 3% річних за період з 25.01.2015р. по 26.10.2016 р. в сумі 958,74 грн. та інфляційні втрати за період з лютого 2015 року по вересень 2016 року в сумі 4229,44 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В розрахунку 3% річних за період з 18.06.2015 р. по 26.10.2016 р. позивачем застосовано 365 днів у році, у той час як у 2016 році - 366 днів. У зв'язку з цим суд здійснив перерахунок 3% річних наступним чином:

- за період з 25.01.2015 р. по 11.05.2015 р. (107 днів) від суми боргу 3166,31 грн. 3% річних складають 27,85 грн.;

- за період з 12.05.2015 р. по 17.06.2015 р. (37 днів) від суми боргу 2670,39 грн. 3% річних складають 8,12 грн.;

- за період з 18.06.2015 р. по 26.10.2016 р. (497 днів) від суми боргу 1860,39 грн. 3% річних складають 75,87 грн.;

- за період з 25.02.2015 р. по 26.10.2016 р. (610 днів) від суми боргу 3909,71 грн. 3% річних складають 195,76 грн.;

- за період з 25.03.2015 р. по 26.10.2016 р. (582 днів) від суми боргу 3016,16 грн. 3% річних складають 144,08 грн.;

- за період з 25.04.2015 р. по 26.10.2016 р. (551 днів) від суми боргу 3410,88 грн. 3% річних складають 154,47 грн.;

- за період з 25.05.2015 р. по 26.10.2016 р. (521 днів) від суми боргу 1005,23 грн. 3% річних складають 42,98 грн.;

- за період з 25.12.2015 р. по 26.10.2016 р. (307 днів) від суми боргу 2104,62 грн. 3% річних складають 52,96 грн.;

- за період з 25.01.2016 р. по 26.10.2016 р. (276 днів) від суми боргу 2935,86 грн. 3% річних складають 66,60 грн.;

- за період з 25.02.2016 р. по 26.10.2016 р. (245 днів) від суми боргу 4577,05 грн. 3% річних складають 91,92 грн.;

- за період з 25.03.2016 р. по 26.10.2016 р. (216 днів) від суми боргу 3234,97 грн. 3% річних складають 57,27 грн.;

- за період з 25.04.2016 р. по 26.10.2016 р. (185 днів) від суми боргу 2186,20 грн. 3% річних 33,15 грн.;

- за період з 25.05.2016 р. по 26.10.2016 р. (155 днів) від суми боргу 544,12 грн. 3% річних складають 6,91 грн.

Всього за розрахунком суду 3% річних складають 957,71 грн., які підлягають стягненню з відповідача. У стягненні 3% річних в сумі 1,03 грн., які нараховані необґрунтовано, суд відмовляє.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з лютого 2015 року по вересень 2016 року в сумі 4229,44 грн.

В пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В розрахунку інфляційних втрат від суми боргу 2935,86 грн. за грудень 2015 року позивачем невірно визначено середній індекс інфляції за період з лютого по вересень 2016 року, який становить 1,05 (а не 1,06, як визначено позивачем), звідси інфляційні втрати від суми боргу 2935,86 грн. становлять 160,34 грн. (а не 166,55 грн., як визначив позивач). З урахуванням цього загальна сума інфляційних втрат за період з лютого по вересень 2016 року становить 4223,23 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. У стягненні інфляційних втрат у сумі 6,21 грн., які нараховані необґрунтовано, суд відмовляє.

За порушення строків розрахунків позивач нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 25.12.2015 р. по 26.10.2016 р. в сумі 2817,61 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2.8 договору передбачено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми, обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Отже, за умовами договору пеня нараховується за весь час прострочення.

Су перевірив розрахунок пені позивача та визнав позовні вимоги про стягнення пені в сум 2817,61 грн. обґрунтованими.

Таким чином, позовні вимоги суд задовольняє частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69007, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, будинок 137, на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання №2813 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, ідентифікаційний код 32121458) основний борг у сумі 28785,19 грн. (двадцять вісім тисяч сімсот вісімдесят п'ять грн. 19 коп.). Видати наказ.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69007, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, будинок 137, на поточний рахунок №1951 у Філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, ідентифікаційний код 32121458) пеню в сумі 2817,61 грн. (дві тисячі вісімсот сімнадцять грн. 61 коп.), 3% річних в сумі 957,71 грн. (дев'ятсот п'ятдесят сім грн. 71 коп.), інфляційні втрати в сумі 4223,23 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 1377,73 грн. (одна тисяча триста сімдесят сім грн. 73 коп.).

Видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 09 грудня 2016 р.

Суддя О.В. Федорова