ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 року Справа № 904/6504/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кузнецової І.Л. (доповідач),

суддів - Сизько І.А., Широбокової Л.П.,

секретар судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- представник, довіреність № б/н від 05.07.2016 р.,

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, довіреність № 007 від 01.02.2016 р.,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудремонттехнологія" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2016р. у справі №904/6504/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудремонттехнологія", м.Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест", м.Дніпро

про стягнення 132 146грн. 55 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2016р. у справі №904/6504/16 (суддя Мілєва І.В.) товариству з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) "Укрбудремонттехнологія" відмовлено в задоволенні позову про стягнення з ТОВ "Промисло-ва інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" 120000грн. основного боргу, 3935грн.34коп. трьох процентів річних та 8211грн.21коп. втрат від інфляції;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо укладення сторонами договору купівлі-продажу у спрощений спосіб, прийняття позивачем до виконання зобов"язання за цим договором шляхом оплати відповідачу грошових коштів в сумі 120000грн. відповідно до платіжного доручення №44 від 02.06.2015р. та щодо ненадання позивачем доказів звернення до відповідача з вимогою поставити товар на сплачену суму, у зв"язку з чим, строк виконання зобов"язання по поставці товару вважається таким, що не настав;

- одночасно господарським судом зазначено, що подане позивачем пояснення від 27.09.2016р. відносно визначення грошових коштів в сумі 120000грн. як безпідставно набутих і таких, що підлягають поверненню згідно з ст.1212 Цивільного кодексу України є за своєю правовою природою зміною підстави позову, а також, що розгляд справи по суті було розпочато судом 25.08.2016р. внаслідок чого ці пояснення не прийняті до уваги;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ"Укрбудремонттехнологія" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду обставинам справи та на неправильне застосування ним норм матеріального і процесуального права просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та задовольнити позовні вимоги;

- у поданій скарзі йдеться про необґрунтовані висновки господарського суду стосовно укладення сторонами договору купівлі-продажу у спрощений спосіб, оскільки будь-якого обміну між сторонами листами, факсограмами, телеграмами не відбувалося, будь-якої поставки товару на сплачену суму не проводилося, спірна сума грошових коштів сплачена з посиланням на договір, який не був укладений, вказана сума не може розглядатися як акцепт з боку позивача на поставку продукції, оскільки не було будь-якої пропозиції з боку відповідача (оферти) на укладення договору, про те, що між сторонами відсутній будь-який обмін документами, який би вказував на досягнення ними згоди щодо усіх істотних умов договору, про те, що у зв"язку з відсутністю будь-якої правової підстави на отримання відповідачем грошових коштів останні є безпідставно набутим майном відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України і підлягають поверненню, про те, що господарським судом здійснено неправильну правову кваліфікацію спірних правовідносин, про необґрунтованість посилань господарського суду на зміну позивачем підстави позову, оскільки такого документа як заява про зміну підстав позову, що відповідає вимогам ст.ст.54, 57 Господарського процесуального кодексу України позивачем не подавалося, а також про те, що наявність посилання в поясненнях на ст.1212 Цивільного кодексу України за відсутності посилання на дану норму в позовній заяві, ніяким чином не може вважатися зміною підстави позову, оскільки це є посиланнями на норми законодавства, які доповнюють норми, наведені у позовній заяві;

- відповідач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що за наслідками звернення позивача щодо купівлі труб сталевих електрозварних товариством сформовано рахунок-фактуру №112 від 29.05.2015р. на суму 412100грн.70коп., який було виставлено позивачу шляхом направлення факсу та поштою, труба, вказана в цьому рахунку була в наявності і товариство готово було передати її позивачу, на те, що позивач здійснив часткову оплату рахунку в сумі 120000грн., прийнявши відповідну пропозицію та погодившись з умовами, визначеними в рахунку, у зв"язку з чим, господарський суд правильно встановив, що між сторонами виникли правовідносини, до яких застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, на те, що договір №112-05 від 28.05.2015р., зазначений в платіжному дорученні позивача, між сторонами не був укладений, але рахунок відповідача №112 від 29.05.2015р. майже відповідає номеру та даті договору і це свідчить про халатне відношення працівника позивача при заповненні платіжних доручень, на те, що рахунок відповідача, на який позивачем були сплачені кошти, вказаний в рахунку-фактурі №112 від 29.05.2015р. свідчить про отримання позивачем цього рахунку, отже між сторонами виникли договірні правовідносини, на те, що оскільки позивач не оплатив виставлений рахунок у повному обсязі, то у відповідача не виникло обов"язку по поставці товару, а також на те, що позивач не звертався до відповідача з вимогою поставити товар на сплачену суму, строк виконання зобов"язання по поставці вважається таким, що не настав і твердження позивача про односторонню відмову відповідача від зобов"язання є безпідставним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2015р. платіжним дорученням №44 ТОВ"Укрбуд-ремонттехнологія" перерахувало ТОВ"Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" 120000грн..

Як призначення платежу у вказаному дорученні платником визначено "Оплата згідно з договором №112-05 від 28.05.2015р. за трубу електрозварну у тому числі податок на додану вартість 20 % - 20000 UAH".

08.07.2016р. ТОВ"Укрбудремонттехнологія" на адресу ТОВ"Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" направлена вимога щодо повернення сплачених грошових коштів протягом семи днів з дати її отримання з посиланням на те, що до теперішнього часу поставка електрозварної труби не здійснена, грошові кошти в сумі 120000грн. не повернуті.

Вказана вимога залишена ТОВ"Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" без задоволення та без відповіді.

Викладені обставини слугували визначальними для звернення ТОВ"Укрбудремонт-технологія" з позовом до господарського суду про стягнення з ТОВ"Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" основного боргу в сумі 120000грн., трьох процентів річних в сумі 3935грн.34коп. та інфляційних втрат в сумі 8211грн.21коп..

При цьому позивачем також зазначалося про нездійснення відповідачем поставки товару, неповернення грошових коштів та про порушення прав і законних інтересів позивача, положень Цивільного і Господарського кодексів України внаслідок такого неповернення.

Відмовляючи в задоволенні вказаного позову, господарський суд посилався на укладення сторонами договору купівлі-продажу у спрощений спосіб, прийняття позивачем до виконання зобов"язання за цим договором шляхом сплати відповідачу грошових коштів в сумі 120000грн. відповідно до платіжного доручення №44 від 02.06.2015р., на наявність у позивача права вимагати від відповідача виконання обов"язку з поставки труби та зобов"язання останнього виконати таку поставку у семиденний строк від дня пред"явлення вимоги, на відсутність доказів звернення позивача до відповідача з вимогою поставити товар на вказану суму, а також на безпідставність, у зв"язку з цим, тверджень позивача про односторонню відмову відповідача від зобов"язання.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вищенаведеними висновками господарського суду тому, що вважає такі висновки зробленими всупереч положенням ст.43 Господарського процесуального кодексу України без ґрунтовного дослідження обставин справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямова-на на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.205 названого Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За приписами ч.1 ст.207 Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Ч.3 ст.180 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст.181 Кодексу господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Щодо досліджуваної справи, то матеріали останньої не містять доказів укладення сторонами господарського договору у спрощений спосіб, зокрема, доказів обміну сторонами листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, що містять відомості про узгодження ними усіх істотних умов по предмету, ціні договору в сумі 120000грн., строків його дії та поставки продукції, а також доказів прийняття виконання будь-якою з сторін попередньо направлених замовлень в розумінні ст.181 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене висновки господарського суду стосовно укладення сторонами по справі договору у спрощений спосіб є помилковими.

Одночасно слід зазначити, що, як встановлено вище, позивач відповідно до платіжного доручення №44 від 02.06.2015р., перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 120000грн. з призначенням платежу "Оплата за трубу згідно з договором №112-05 від 28.05.2015р. за трубу електрозварну".

Між тим, з пояснень позивача та відповідача, а також з матеріалів справи вбачається, що такого договору не існує.

Тому для з"ясування факту вчинення договору та його змісту слід також виходити з приписів ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України, згідно з якими він може вважатися здійсненим за умови вчинення сторонами таких дій, що засвідчують їхню волю до настання бажаного правового результату.

У даному випадку, позивачем перераховано відповідачеві грошові кошти, що підтверджують його волевиявлення отримувати відповідний товар.

В свою чергу, відповідач доказів свого волевиявлення на поставку саме такого товару і саме на отриману від позивача суму коштів не надав.

Таким чином, сторонами не досягнуто згоди по усіх істотних умовах договору, не доведено обставин щодо укладення договору у спрощений спосіб та не надано доказів укладення договору №112-05 від 28.05.2015р., у зв"язку з чим, позивачем безпідставно перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 120000грн..

На момент звернення з позовом перерахована позивачем сума грошових коштів відповідачем не повернута.

Враховуючи факт відсутності між сторонами договірних відносин, відповідач не має правових підстав утримувати відповідні грошові кошти.

Ч.1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В абз.2 п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" зазначено, що з огляду на вимоги ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Вищезазначені фактичні обставини справи надають підстави для застосування при вирішенні даного спору, предметом якого є грошові кошти, що безпідставно зберігає відповідач, положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1212 Кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч.1 ст.1213 Кодексу набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

При умові відсутності між сторонами договірних відносин та ненадання відповідачем доказів поставки позивачу товару на суму 120000грн. позовні вимоги слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача вказаної суми з огляду на безпідставне утримання її останнім.

Викладене свідчить про те, що господарський суд помилково не прийняв до уваги пояснення позивача та не застосував до спірних правовідносин положення ст.ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України, оскільки при поданні цих пояснень 27.09.2016р. позивач не змінював підстав позову.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Як підстави позову у даній справі позивачем визначені обставини щодо перерахування відповідачу грошових коштів, нездійснення відповідачем поставки товару на відповідну суму, неповернення ним цієї суми, а також щодо порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок такого неповернення.

У цьому зв"язку господарський суд, на виконання вимог ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України мав керуватися не лише положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, на які посилався позивач, а і правильно визначити, що правовідносини сторін, у даному випадку, регулюються ст.ст.1212, 1213 названого Кодексу та застосувати положення цих норм при вирішенні спору тому, що при такому застосуванні зміна матеріально-правових підстав не відбувається.

Також неправильним є визначення господарським судом як підстави позову односторонньої відмови відповідача від зобов"язання, оскільки у позовній заяві позивач навів лише положення ст.525 Цивільного кодексу України та ч.7 ст.193 Господарського кодексу України, проте, така підстава ним конкретно не зазначалася.

З урахуванням наведеного рішення місцевого господарського суду у відповідній частині підлягає скасуванню.

В частині стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 3935грн.34коп. та втрат від інфляції в сумі 8211грн.21коп. позовні вимоги задоволенню не підлягають тому, що спірна сума грошових коштів, яка безпідставно зберігається відповідачем та підлягає стягненню з нього не є грошовим зобов"язанням в розумінні ст.625 Цивільного кодексу України.

Рішення місцевого господарського суду в цій частині слід залишити без змін.

Доводи скаржника про прийняття позивачем пропозиції, викладеної в рахунку-фактурі №112 від 29.05.2015р. шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням №44 від 02.206.2015р. і про виникнення між сторонами договірних відносин визнані колегією суддів необґрунтованими.

Ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порядку наведених процесуальних норм належні та допустимі докази отримання позивачем рахунку-фактури №112 від 29.05.2015р. на суму 412100грн.70коп. відповідачем не надані, при цьому факт одержання вказаного документа позивачем заперечується і підстави вважати цей документ як пропозицію по укладенню договору відсутні.

Крім того, в платіжному дорученні №44 від 02.06.2015р., згідно з яким позивач перерахував відповідачу 120000грн. відсутні посилання на вказаний рахунок, сума перерахованих коштів не співпадає з сумою виставленого рахунку, що свідчить про недосягнення сторонами згоди відносно ціни договору і таке платіжне доручення не є повною і безумовною відповіддю на пропозицію укласти договір в розумінні ст.642 Цивільного кодексу України.

Посилання скаржника на відповідність номеру та дати договору в платіжному дорученні №44 від 02.06.2015р. номеру та даті рахунку-фактури мають характер припущень.

Однак, визначальним при визнанні необґрунтованості доводів скаржника є, як зазначено вище, відсутність доказів отримання позивачем вказаного рахунку-фактури.

Керуючись ст.ст.101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2016р. у справі №904/6504/16 скасувати частково;

- прийняти нове рішення;

- позов задовольнити частково;

- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест", м.Дніпро на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд-ремонттехнологія", м.Дніпро 120000грн. безпідставно отриманих грошових коштів та 1800грн. судового збору, видати наказ;

- в решті в позові відмовити;

- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест", м.Дніпро на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд-ремонттехнологія", м.Дніпро 1980грн. судового збору за апеляційною скаргою, видати наказ;

- видачу наказів доручити господарського суду Дніпропетровської області

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.А.Сизько

Суддя Л.П.Широбокова

Повна постанова складена 12.12.2016р.