КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа№ 910/10358/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

за участю представників позивача та відповідача відповідно до протоколу судового засідання від 06.12.2016року

розглянувши апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" на рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2016 року

у справі № 910/10358/16(суддя - Грєхова О.А.)

за позовом державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до товариства з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідача державне підприємство Кримський науково-інженерний центр

про стягнення неустойки в розмірі 314404,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.09.2016 року по справі № 910/10358/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 225678 грн. 00 коп. пені, 88270 грн. 00 коп. штрафу та 4709 грн. 22 коп. судового збору. В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Товариство з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2016 року у справі № 910/10358/16 та постановити нове, яким позивачу відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У своїх доводах скаржник посилався на те, що при прийнятті рішення судом першої інстанції мало місце невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді:, Тарасенко К.В., Іоннікова І.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

16.11.2916 року через канцелярію суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вважає подану апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та таким що винесене без порушень норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 року по справі №910/10358/16 продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 06.12.2016 року.

У судовому засіданні 06.12.2016 року представник відповідача надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Представник позивача у судовому засіданні 06.12.2016 року також надав суду свої пояснення по справі в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу. Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Представник просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 05.09.2016 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи у судове засідання суду апеляційної інстанції 06.12.2016 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи та за наявними в ній матеріалами, оскільки представник третьої особи про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, участь представника третьої особи що не з'явився, у судовому засіданні 06.12.2016 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

До того ж, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, що з'явився у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

24.10.2014 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" (виконавець) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (замовник) укладено Договір №40-14/36-005-01-14-00152 Розробка та перегляд комплектів ремонтної документації на ремонт обладнання АЕС України, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги з розробки, перевірка та перегляд комплектів ремонтної документації на ремонт обладнання АЕС України, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (п. 1.1. договору).

За умовами пунктів 1.2.-1.3. договору вимоги до надання послуг, що виконуються виконавцем і здаються замовнику за етапами, вказані у Технічному завданні (Додаток №1 до цього договору). Зміст і термін надання послуг визначаються згідно з Календарним планом (Додаток №3 до договору Календарні плани №№1-26).

Згідно п. 2.1. договору за надання послуг замовник перераховує виконавцю згідно з Кошторисом (Додаток №2) та Протоколом погодження договірної ціни (Додаток №4) в сумі 5700000,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 3.3. договору в результаті надання послуг по договору виконавець розробляє та передає замовнику комплекти ремонтної документації на ремонт обладнання АЕС України, Акти перевірки, сповіщення про зміну та переглянуту ремонтну документацію, які складаються російською мовою. Допускається дострокове виконання робіт.

Пунктом 3.12. договору сторони погодили, що здача-приймання послуг згідно Календарного плану оформляється двостороннім Актом здачі-приймання наданих послуг в трьох примірниках. Замовник протягом 10 днів з моменту одержання повертає підписаний ним других примірник Акту здачі-приймання наданих послуг виконавцю або мотивовану відмову від приймання послуг у письмовій формі з переліком необхідних доопрацювань.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2015 року, а в частині розрахунків до повного виконання зобов'язань (п. 9.1. договору).

Технічним завданням на надання послуг з розробки та перегляду комплектів ремонтної документації, який є додатком №1 до договору (далі - Технічне завдання) передбачено, що комплекти ремонтної документації (призначені або переглянуті) повинні відповідати вимогам чинних НД, нормативно-правових актів державного нагляду та регулювання, враховувати світовий досвід і рекомендації МАГАТЕ; повинні забезпечити підготовку ремонтного виробництва, виконання ремонту виробу і його контроль після ремонту. Види, комплектність і вимоги до побудови, змісту, оформлення документів для ремонту повинні відповідати вимогам СОУ НАЕК 030:2012 та ГОСТ 2.602-95 «ЕСКД. Ремонтные документы».

Пунктами 4.6., 4.7. Технічного завдання передбачено, що розроблені комплекти ремонтної документації узгоджуються з ВП АЕС - замовником розробки, дирекцією з ремонту ДП «НАЕК «Енергоатом». Узгоджені комплекти ремонтної документації затверджуються віце-президентом ДП «НАЕК «Енергоатом» за напрямом діяльності.

Надані послуги приймаються замовником після подання виконавцем розробленого та затвердженого комплекту ремонтної документації на ремонт обладнання АЕС України, затвердженого акта перевірки та перегляду документів (при перегляді документів), що є підставою для складання та підписання Акту здачі-приймання послуг (п. 6.1. Технічного завдання).

У Календарних планах надання послуг №№1-26 сторони визначили: етапи робіт, терміни розробки, вартість надання послуг та звітну документацію.

Крім того, між позивачем та відповідачем було підписано ряд додаткових угод, якими сторони вносили зміни до Технічного завдання та Календарних планів, зокрема:

Календарним планом надання послуг №20 зі змінами, передбаченими Додатковою угодою №2 від 08.06.2015, сторони встановили 9 етапів робіт на загальну суму 87500,00 грн., термін виконання яких - 220 діб з дня підписання договору, тобто в строк до 01.06.2015 включно.

29.12.2015 сторонами підписано Акт здачі-приймання наданих послуг №20, відповідно до якого Товариством з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" виконано роботи за етапами №№1-5 Календарного плану надання послуг №20 на загальну суму 62500,00 грн.

Календарним планом надання послуг №22 позивач та відповідач погодили 10 етапів робіт на загальну суму 213500,00 грн., термін виконання яких - 281 доба з дня підписання договору.

25.12.2015 сторонами було підписано Акт здачі-приймання наданих послуг №22, згідно з яким ТДВ "Науково-дослідний інститут арматуробудування" виконано роботи за етапами №№1-3, 6-10 Календарного плану надання послуг №22 на загальну суму 186000,00 грн. Етапи № 4-5 календарного плану № 22 відповідачем залишені без виконання.

Календарним планом надання послуг №23 позивач та відповідач погодили 10 етапів робіт на загальну суму 213500,00 грн., термін виконання яких - 281 доба з дня підписання договору. При цьому Додатковою угодою №4 до договору сторони виключили етапи №№3-5 з даного Календарного плану.

Відповідно до Календарного плану надання послуг №24 відповідач зобов'язаний виконати 7 етапів робіт на загальну суму 95000,00 грн., термін виконання яких - 342 доби з дня підписання договору.

Згідно з Календарним планом надання послуг №25 відповідач зобов'язаний виконати 37 етапів робіт на загальну суму 374000,00 грн., термін виконання яких - 373 доби з дня підписання договору.

Календарним планом надання послуг №26, в редакції Додаткової угоди №4 до договору, сторони визначили 66 етапів робіт на загальну суму 632500,00 грн., термін виконання яких - 403 доби з дня підписання договору.

Як передбачено в п. 4.2.1. договору за порушення строків надання послуг за договором виконавець зобов'язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості не наданих в строк послуг за кожен день прострочення. За прострочення надання послуг понад тридцять днів виконавець додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно наданих послуг.

На думку позивача, відповідачем неналежно виконано умови договору щодо виконання робіт за етапами №№6-9 Календарного плану №20, етапами №№4-5 Календарного плану №22, а також за Календарними планами №№23-26, у зв'язку з чим останній просить стягнути з відповідача 226134,50 грн. пені та 88270,00 грн. штрафу.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 05.09.2016 року по справі № 910/10358/16 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 225678 грн. пені та 88270 грн. штрафу. В решті позову - відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вказаного позову частково, виходячи з наступного.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 838 Цивільного кодексу України встановлено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Календарним планом надання послуг №20 зі змінами, передбаченими Додатковою угодою №2 від 08.06.2015, сторони встановили 9 етапів робіт на загальну суму 87500,00 грн., термін виконання яких - 220 діб з дня підписання договору, тобто в строк до 01.06.2015 включно.

29.12.2015 сторонами підписано Акт здачі-приймання наданих послуг №20, відповідно до якого Товариством з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" виконано роботи за етапами №№1-5 Календарного плану надання послуг №20 на загальну суму 62500,00 грн.

Проте, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано докази виконання останнім етапів №№6-9 Календарного плану №20.

Крім цього, Календарним планом надання послуг №22 позивач та відповідач погодили 10 етапів робіт на загальну суму 213500,00 грн., термін виконання яких - 281 доба з дня підписання договору.

25.12.2015 сторонами було підписано Акт здачі-приймання наданих послуг №22, згідно з яким ТДВ "Науково-дослідний інститут арматуробудування" виконано роботи за етапами №№1-3, 6-10 Календарного плану надання послуг №22 на загальну суму 186000,00 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Етапи №№4-5 Календарного плану №22 відповідачем залишені без виконання.

Також, Календарним планом надання послуг №23 позивач та відповідач погодили 10 етапів робіт на загальну суму 213500,00 грн., термін виконання яких - 281 доба з дня підписання договору. При цьому Додатковою угодою №4 до договору сторони виключили етапи №№3-5 з даного Календарного плану.

Відповідно до Календарного плану надання послуг №24 відповідач зобов'язаний виконати 7 етапів робіт на загальну суму 95000,00 грн., термін виконання яких - 342 доби з дня підписання договору.

Згідно з Календарним планом надання послуг №25 відповідач зобов'язаний виконати 37 етапів робіт на загальну суму 374000,00 грн., термін виконання яких - 373 доби з дня підписання договору.

Календарним планом надання послуг №26, в редакції Додаткової угоди №4 до договору, сторони визначили 66 етапів робіт на загальну суму 632500,00 грн., термін виконання яких - 403 доби з дня підписання договору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, та вірно встановлено судом першої інстанції, роботи за Календарними планами надання послуг №№23-26 також не виконані відповідачем.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущено прострочення виконання господарського зобов'язання з виконання робіт за Договором №40-14/36-00501-14-00152 Розробка та перегляд комплектів ремонтної документації на ремонт обладнання АЕС України від 24.10.2014 за етапами №№6-9 Календарного плану №20, етапами №№4-5 Календарного плану №22, а також за Календарними планами №№23-26.

Щодо доводів відповідача, що оскільки Додаткова угода №2 підписана 08.06.2015, а Додаткова угода №4 - 16.12.2015, тобто після спливу встановленого Календарними планами №20 та №26 строку на виконання робіт, а нового терміну для надання послуг за включеними етапами не визначено - факт прострочення виконання зобов'язання і відповідальність за виконання зобов'язання виключається, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини та проявляється у можливості сторін на власний розсуд визначати умови договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підписавши Додаткову угоду №2 від 08.06.2015 та Додаткову угоду №4 від 16.12.2015, Товариство з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" як і Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" реалізували своє право на вільний вступ у договірні відносини зазначивши саме такий термін для надання послуг за включеними етапами, відповідальність за якими настає на загальних підставах.

Щодо тверджень відповідача про те, що АЕС позивача затягували час перевірки відповідної документації, колегія суддів зазначає наступне.

Спірний договір не передбачає строку погодження замовником звітної документації, проте передбачає чіткий строк виконання робіт який Товариством з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" дотриманий не був.

Крім цього, судом першої інстанції правомірно не були прийняті до уваги доводи відповідача щодо неможливості виконання робіт за Календарними планами №№25-26, оскільки розробниками ремонтної документації є сторонні організації, а правом на перегляд ремонтної документації володіє лише організація-розробник.

Так, предметом договору №40-14/36-00501-14-00152 від 24.10.2014 є розробка, перевірка та перегляд комплектів ремонтної документації. У розумінні ж п. 3.21 СОУ НАЕК 030:2012 перегляд документа - це внесення усіх необхідних змін у зміст документа з оформленням, прийняттям та опублікуванням нового документа, що замінює діючий документ. Тобто, розробка нової документації не має на увазі внесення змін у документацію, власником якої є стороння організація, а розробку нової документації виконавцем.

Стосовно посилань Товариства з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" на лист Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС №33/19790 від 14.12.2015 «Про коригування договору» яким останній просив ДП "НАЕК "Енергоатом" виключити з договору №40-14/36-00501-14-00152 від 24.10.2014 етапи №№2-3 Календарного плану №24, то колегія суддів зазначає наступне.

В силу ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Матеріали справи не містять доказів внесення позивачем та відповідачем змін до договору №40-14/36-00501-14-00152 від 24.10.2014 в частині етапів №№2-3 Календарного плану №24. При цьому лист ВП Южно-Українська АЕС ДП "НАЕК "Енергоатом" №33/19790 від 14.12.2015 «Про коригування договору» не свідчить про внесення таких змін.

Не приймаються до уваги колегією суддів також і доводи відповідача про неналежне виконання субпідрядною організацією Державне підприємство Кримський науково-інженерний центр своїх зобов'язань за договором субпідряду №36-005-01-14-00152 від 01.12.2014, що потягнуло за собою порушення умов спірного договору, оскільки в силу положень ч. 1 ст. 838 Цивільного кодексу України генеральний підрядник є відповідальним перед замовником за результат роботи субпідрядника.

У частині 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Під час розгляду справи відповідач не спростував доводів Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та не надав доказів, які б свідчили про відсутність його вини.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих в розумінні ст. 33, 34 ГПК України доказів виконання своїх зобов'язань за Договором №40-14/36-00501-14-00152 Розробка та перегляд комплектів ремонтної документації на ремонт обладнання АЕС України від 24.10.2014 за етапами №№6-9 Календарного плану №20, етапами №№4-5 Календарного плану №22, а також за Календарними планами №№23-26.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. За приписами ст. 230 ГК України у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 4 названої статті встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як передбачено в п. 4.2.1 договору за порушення строків надання послуг за договором виконавець зобов'язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості не наданих в строк послуг за кожен день прострочення. За прострочення надання послуг понад тридцять днів виконавець додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно наданих послуг.

Оскільки, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції дійшли до висновку, що відповідач допустив порушення строку виконання робіт, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 4.2.1 договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 226134,50 грн. за період з 09.06.2015 по 27.05.2016 та штраф у розмірі 88270,00 грн.

Так, здійснивши перевірку розрахунку пені та штрафу, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що зроблений позивачем розрахунок є невірним, оскільки ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" не враховано положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день положення.

Отже, за перерахунком суду, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" 225678,00 грн. пені., а не 226134,50 грн. як просив позивач. При цьому, розрахунок штрафу є вірним та відповідає фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню у заявленому розмірі, а саме 88270,00 грн.

Щодо заявленої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності за вимогами в частині стягнення неустойки за етапами №№6-9 Календарного плану №20, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В силу ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. 267 Цивільного кодексу України вбачається, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вірно вказав суд першої інстанції, оскільки Додаткова угода №2, якою включено етапи №6-9 Календарного плану №20 підписана 08.06.2015, то відповідно саме з цієї дати, а не з 01.06.2015 як зазначає відповідач, починається перебіг позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до господарського суду міста Києва з даним позовом 03.06.2016, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача 225678 грн. пені, 88270 грн. штрафу.

Відповідачем, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" на рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2016 року у справі № 910/10358/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 05.09.2016 року у справі № 910/10358/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10358/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова