ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.12.2016 Справа № 904/8988/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Комунального підприємства "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, м. Вільногірськ

про стягнення заборгованості

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 11-127 від 13.05.2014 року, представник;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Комунального підприємства "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області з позовом про стягнення пені у розмірі 1 728 277, 38 грн., інфляційних втрат у розмірі 875 873,91 грн. та 3% річних у розмірі 131 840, 88 грн. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі - продажу природного газу №1241/15-БО-3 від 18.12.2014р., в частині розрахунків за поставлений природний газ.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2016р. порушено провадження у справі. Справа призначалась до розгляду в судових засіданнях на 31.10.16, 14.11.16 та 05.12.16.

27.10.2016р. відповідач надав відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та просить зменшити розмір пені, заявленої до стягнення на 70%. Відповідач стверджує, що порушення строків оплати, спожитого природного газу відбулось внаслідок неналежного виконання його контрагентами розрахунків за послуги, які він надає. Також, відповідач зазначив, що не погоджується з нарахуванням інфляційних втрат та 3% річних, оскільки це порушує принцип справедливості, крім цього надані позивачем розрахунки на думку відповідача недостатньо докладно відображають те, як саме позивач дійшов висновку про розмір заборгованості сум інфляційних втрат та 3% річних. Також, відповідач просив суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності, який на думку відповідача сплив (а.с.64-67).

Позивач у судовому засіданні 05.12.2016р. надав письмові заперечення на відзив, в яких зазначає, що зменшення судом розміру неустойки спричинить йому збитки та дозволить відповідачу і у подальшому порушувати договірні відносини.

Представник відповідача явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу.

За змістом підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 05.12.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, продавець) та Комунальним підприємством "ТЕПЛОСЕРВІС" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (відповідач, покупець) укладено договір №1241/15-БО-3 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до 2.1 договору продавець передає покупцеві в період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 1 355,00 тис. куб. м., в тому числі по місяцях кварталів.

Відповідно до п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що ціна за 1000 куб. м газу становить 5900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою -20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільчими трубопроводами 366, 70 грн., крім того ПДВ 20%-73, 34 грн., всього з ПДВ 440, 04 грн. До сплати за 1000 кум. м. природного газу 6 384,70 грн., крім того ПДВ 20 % - 1276,94 грн., всього з ПДВ 7 661,64 грн.

Ціна на природній газ неодноразово змінювалась сторонами, про що відображено в Додаткових угодах до договору купівлі продажу природного газу від 18.12.2014 №1241/15/-БО-3 (а.с. 20-30).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.5 договору).

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Положеннями пункту 9.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до розділу 11 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору, позивач передав, а відповідач прийняв, за період січень квітень, жовтень-грудень 2015 року, природний газ на загальну суму 8 081 380,70 грн., що підтверджується актами приймання-передачі, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2015р., від 28.02.2015р., від 31.03.2015р., від 30.04.2015р., від 31.10.2015р., 30.11.2015р. та від 31.12.2015р. (а.с. 31-37). Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

Відповідач за спожитий природний газ розрахувався у повному обсязі, але з порушенням встановлено у договорі строку, що підтверджується наданою позивачем випискою (а.с. 39), в зв'язку із чим позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у сумі 1 728 277, 38 грн., 3% річних у сумі 131 840,88 грн. та інфляційні втрати у розмірі 875 873,91 грн., що і є предметом даного спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Статті 525, 526 Цивільного Кодексу України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження по його примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, доходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 875 873, 91 грн. - є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі (розрахунок а.с. 9-13).

Виходячи з того, що факт отримання відповідачем природного газу від позивача є доведеним матеріалами справи, а оплата за поставлений природний газ відповідачем проведена була з порушенням встановленого у договорі строку, що доведено позивачем шляхом надання належних доказів, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних у розмірі 131840,88 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі (розрахунок а.с. 9-13).

Також, у зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати поставленого природного газу, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 1 728 277,38 грн. (розрахунок а.с. 9-13).

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

27.10.2016 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач в якому просив зменшити розмір пені на 70% від заявленої до стягнення.

Зважаючи на клопотання відповідача про зменшення пені заявленої до стягнення до 70% від заявленої до стягнення, враховуючи те, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого є виробництво та постачання споживачам (переважно населенню та бюджетним організаціям) теплової енергії, а також те, що зазначена у позові заборгованість виникла у зв'язку із несвоєчасним надходженням коштів від споживачів, а також з урахуванням того, що відповідач розрахувався з позивачем за поставлений газ до звернення з позовом до суду, господарський суд вважає за можливе на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України клопотання відповідача задовольнити частково та зменшити розмір пені на 30% від належної до стягнення суми, що буде становити суму пені 1 209 794,17 грн.

При прийнятті судом рішення щодо зменшення розміру пені, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Щодо клопотання відповідача, викладеному у відзиві на позов, про застосування строків позовної давності, суд вважає його необґрунтованим, оскільки як зазначено у п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю 5 років.

На підставі викладеного суд вважає, що позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою в межах встановленого строку позовної давності, в зв'язку з чим суд відхиляє дане клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача у розмірі 41 039 88 грн.

Керуючись ст. 35, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплосервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (51700, Дніпропетровська область, місто Вільногірськ, вулиця Центральна, будинок 8, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ) пеню в розмірі 1 209 794 грн. 17 коп., інфляційні втрати у розмірі 875 873 грн. 91 коп., 3% річних у розмірі 131 840 грн. 88 коп. та судовий збір в розмірі 41 039 грн. 88 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.12.2016

Суддя ОСОБА_2