РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа № 5019/2862/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Крейбух О.Г. ,

судді Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Дика А.І.

за участю представників:

органу прокуратури - ОСОБА_1

кредитора ОСОБА_2В - ОСОБА_3

кредитора ВАТ" РЗТА" - ОСОБА_4

боржника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу гр. ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Рівненської області від 22.09.2016р. у справі №5019/2862/11

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Форвард"

до Закритого акціонерного товариства "Рівненський ливарний завод"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 22.09.2016 р. серед іншого, визнано вимоги ОСОБА_6 до боржника в сумі 12 080 грн. 13 коп. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) - черговість задоволення вимог друга; відхилено вимоги ОСОБА_6 до боржника в сумі 1 024 717 грн. 42 коп.

Не погодившись із вказаною ухвалою, гр. ОСОБА_2 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати зазначену ухвалу в частині відхилення кредиторських вимог ОСОБА_6 до боржника до боржника в сумі 1 024 717 грн. 42 коп., та постановити нове рішення, яким визнати вищевказані кредиторські вимоги в сумі 1 024 717 грн. 42 коп., з встановленням черги.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 року у справі № 5019/2862/11 (колегія суддів у складі: головуючий - Демянчук Ю.Г., суддя - Демидюк О.О., суддя - Огороднік К.М.) апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Розпорядженням керівника апарату суду № 5019/2862/11 від 07.11.2016 року у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Демидюк О. О. у період з 07 листопада 2016 р. по 11 листопада 2016 р. включно та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Протоколом автоматичної зміни складу суду колегії суддів від 07.11.2016 визначено колегію у такому складі: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Крейбух О.Г., суддя Огороднік К.М.

Ухвалою суду від 07.11.2016 апеляційну скаргу гр. ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Рівненської області від 22.09.16 р. у справі № 5019/2862/11 прийнято до провадження у новому складі колегії: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Крейбух О.Г., суддя Огороднік К.М.

Ухвалами суду від 08.11.2016 та 23.11.2016 в порядку ст.77 ГПК України, розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 30.11.2016 року представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задоволити.

Представник боржника у запереченнях та безпосередньо в судовому засіданні проти доводів та вимог апеляційної скаги заперечував, просив ухвалу Господарського суду Рівненської області від 22.09.2016р. у справі № 5019/2862/11 щодо визнання кредиторських вимог ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Прокурор та представник ВАТ "РЗТА" проти доводів та вимог апеляційної скаги заперечували, просили ухвалу Господарського суду Рівненської області від 22.09.2016р. у справі № 5019/2862/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права України, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Постановою господарського суду Рівненської області від 17.01.2013 р. Закрите акціонерне товариство "Рівненський ливарний завод" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатора.

27.04.2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 б/н від 27.04.2016 року про включення до складу кредиторів боржника із сумою грошових вимог в розмірі 1036797,55 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказана заява обгрунтована тим, що ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах із Закритим акціонерним товариством "Рівненський ливарний завод", працюючи на посаді генерального директора з економічної безпеки. Трудові відносини припинені 29.08.2012 р. згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом №207 про припинення трудового договору (контракту) від 29.08.2012 р.

Згідно довідки виданої боржником станом на 26.12.2012 р. заборгованість боржника перед ОСОБА_2 становить 30 242 грн. 30 коп.

Боржник порушив право ОСОБА_2 щодо виплати йому заробітної плати у зв'язку з чим 13.09.2013 р. Рівненським районним судом Рівненської області було видано судовий наказ по справі № 570/4233/13-ц про стягнення з Закритого акціонерного товариства "Рівненський ливарний завод" на користь ОСОБА_2 заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 30 242 грн. 30 коп., який на даний час не виконаний в повному обсязі.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012р. у справі №1-5/2012 зазначається, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплатити працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Порядок розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою вказаною постановою, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивач звільнений у серпні 2012 року.

Як вбачається з довідки № 667 від 26.12.2012 р. заробітна плата ОСОБА_2 за червень 2012 р. становить 5 053 грн. 93 коп. при 22 робочих днях. При цьому, згідно пояснень ОСОБА_2 останній за станом здоров'я вийшов у відпустку за власний рахунок, у якій перебував з 01.07.2012 р. по 31.07.2012 р.

18.11.2016 року представником скаржника долучено до матеріалів справи копію індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 форми ОК-5 виданих 08.11.2016р. Рівненським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області.

Як вбачається з даних відомостей за липень 2012 року ОСОБА_6 була нарахована заробітна плата в сумі 10157,28 грн.

Отже, за два місяці роботи що передувала звільненню заробітна плата становить 16734,03 (6576,75 грн. за червень + 10157,28 грн. за липень).

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Водночас, постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 15 роз'яснено, що провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України від 14.05.1992 № 2343ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону від 30.0.1999 № 784ХІУ), ГПК України, іншими законодавчими актами України. Закон містить спеціальні норми, які мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Законом про банкрутство встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав, а вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (ст. 23 Закону).

Отже, після визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, у боржника не виникає будь-яких нових зобов'язань, що можуть бути заявлені в порядку частини першої ст. 23 Закону про банкрутство.

Як вбачається з листа Міністерства соціальної політики України від 23.08.2011 р. №8515/0/14-11/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік" встановлені наступні показники робочих днів: серпень 22 (з 30 по 31 - 2 дні); вересень 20; жовтень 23; листопад 22, грудень - 21. Сумарно 88 днів. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 р. №9050/0/14-12/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік" встановлені наступні показники робочих днів: січень 21 (з 01 по 16 10 днів). Сумарно 10 днів.

Судова колегія приймає довідку ПФУ від 08.11.2016, як належний доказ, виходячи із обставин справи та відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, розрахунок середнього заробітку становить 37271,36 грн.

Період затримки розрахунку складає: з моменту звільнення, тобто з 30.08.2012 р. по день визнання боржника банкрутом 16.01.2013 р. 98 робочих днів. Отже, середній заробіток буде становити: (16734,03 грн. /44 = 380,32 грн.; 380,32 х 98 =37271,36 грн.

Стосовно вимоги ОСОБА_2 в сумі 780 271 грн. 30 коп. (компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати) суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати та установлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2000 р., проводиться відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. №1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Оскільки позовні вимоги стосуються компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за липень 2016 року, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159 (далі по тексту - Порядок).

Так, відповідно до п.2 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 р.

Згідно з п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

З огляду на додаток до Порядку встановлено, що сума компенсації не нараховується, якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 відсотків.

Судом встановлено, що згідно довідки Закритого акціонерного товариства "Рівненський ливарний завод" № 667 від 26.12.2012 р. заборгованість по виплаті ОСОБА_2 заробітної плати за період з березня 2012 р. по серпень 2012 р. становить 30 242 грн. 30 коп.

Відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (із змінами та доповненнями) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Суд зазначає, що оскільки індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, починаючи з квітня 2012 р. по січень 2013 р. (до визнання боржника банкрутом) не перевищила поріг індексації, сума компенсації заробітної плати за березень - серпень 2012р. ОСОБА_2 не підлягає нарахуванню.

У відповідності до ст. 31 Закону про банкрутство у другу чергу, серед іншого, задовольняються вимоги, що виникли із зобов'язань банкрута перед працівниками підприємства-банкрута , крім вимог, задоволених у першу чергу.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, колегія суддів визнає вимоги ОСОБА_2 до боржника частково в сумі 37271,36 грн., що становить середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.08.2012 р. по 16.01.2013 р. - друга черга задоволення. При цьому, вимоги ОСОБА_2 до боржника в сумі 999526,19 грн., які складаються із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням їх виплати суд відхиляє.

Разом з тим, згідно із п. 4 ч. 1 ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оцінюючи вищевикладені обставини справи, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу гр. ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Рівненської області від 22.09.2016р. у даній справі слід задоволити частково, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 22.09.2016 р. у справі № 5019/2862/11 змінити.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТНОВИВ:

Апеляційну скаргу гр. ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Рівненської області від 22.09.2016 р. у справі № 5019/2862/11 задоволити частково.

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 22.09.2016 у справі № 5019/2862/11 змінити, виклавши пункти 1 і 2 в такій редакції.

"1. Визнати вимоги ОСОБА_6 до боржника в сумі 37271,36 грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) - черговість задоволення вимог друга.

2. Відхилити вимоги ОСОБА_6 до боржника в сумі 999526,19".

В решті ухвалу господарського суду Рівненської області від 22.09.2016 у справі №5019/2862/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Огороднік К.М.