ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р. Справа № 911/3699/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Біотеплоенерго, м. Київ

до комунального підприємства Київської обласної ради Кагарликтепломережа, Київська обл., м. Кагарлик

про стягнення 2066320,37 гривень

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 30.11.2016;

Від відповідача: не зявилися.

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю Біотеплоенерго звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до комунального підприємства Київської обласної ради Кагарликтепломережа про стягнення 2066320,37 гривень, з яких: 2004190,29 гривень заборгованість за спожиту теплову енергію, 26054,48 інфляційних втрат та 36075,60 гривень 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати за отриману теплову енергію згідно договору на тендерні закупівлі теплової енергії №0316 від 22.03.2016.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвала Господарського суду Київської області від 16.11.2016 направлялась відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правої позиції, викладеної в п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що незявлення відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.03.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «Біотеплоенерго» (продавець) та комунальним підприємством Київської обласної ради «Кагарликтепломережа» (покупець) був укладений договір на тендерні закупівлі теплової енергії №0316.

За цим договором продавець бере на себе зобовязання протягом 2016 року, виробити та передати покупцю теплову енергію: Код ДК 016-2010-35.30.1 пара та гаряча вода: постачання пари та гарячої води (постачання теплової енергії) (35.30.12-00.00) Лот 1: теплова енергія для надання населенню послуг з опалення 701,2 Гкал; - Лот 2: теплова енергія для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших субєктів господарювання 2159,8 Гкал, а покупець прийняти і оплатити за отриману теплову енергію. Загальні кількість планової необхідної теплової енергії: 2861,0 Гкал. Загальна кількість планової необхідності теплової енергії: 2861,0 Гкал. Лот 1: 701,2 Гкал на суму 275466,42 гривень. Лот 2: 2159,8 Гкал на суму 3061212,64 гривень (п.п. 1.1.-1.2.2. договору).

Ціна договору становить: 3336679,06 гривень, в тому числі ПДВ 20%: 556113,18 гривень. Ціна 1 Гкал. по Лоту 1 становить 392,85 гривень, в тому числі ПДВ 65,47 гривень. Ціна 1 Гкал. по Лоту 2 становить 1417,36 гривень, в тому числі ПДВ 236,23 гривень (п.п. 3.1.-3.3. договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Акт приймання-передачі теплової енергії є підставою для розрахунків покупця з продавцем, які здійснюються протягом 5 робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі теплової енергії сторонами (п. 4.7. договору).

Відповідно до п. 4.11. договору при наявності боргу за отриману теплову енергію та відсутності графіку погашення заборгованості кошти, що надходять, зараховуються в порядку погашення боргу за теплову енергію, отриману в минулі періоди (з найдавнішим терміном її виникнення), незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Цей договір набирає чинності з 01 січня 2016 року та діє до 30 квітня 2016 року включно.

На виконання умов договору від 22.03.2016 №0316 позивачем було поставлено теплову енергію на загальну суму 4443140,29 гривень, що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії, а саме: акт приймання передачі теплової енергії №5 за січень 2016 року на загальну суму 1722020,67 гривень; акт приймання передачі теплової енергії №11 за лютий 2016 року на загальну суму 1307106,93 гривень; акт приймання передачі теплової енергії №16 за березень 2016 року на загальну суму 1065479,62 гривень; акт приймання передачі теплової енергії №21 за січень 2016 року на загальну суму 348533,07 гривень, які підписані відповідачем та скріплені печаткою без будь-яких заперечень, копії яких знаходяться в матеріалах справи і достовірність яких відповідач не заперечував.

З метою досудового врегулювання спору позивач 12.09.2016 направив вимогу про оплату боргу у розмірі 2260232,85 гривень. Вимогу було залишено без відповіді.

Як вказує позивач, відповідач належним чином не виконав зобовязань за договором щодо повної оплати поставленої теплової енергії, оплативши теплову енергію частково, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 2004190,29 гривень, у звязку з чим позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 2004190,29 гривень, 26054,48 гривень інфляційних втрат, 36075,60 гривень 3% річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказів сплати відповідачем зазначеної заборгованості суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів суду та відповідач не спростував належними і допустимими доказами те, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за договором у розмірі 2004190,29 гривень.

За таких обставин, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у сумі 2004190,29 гривень позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Також позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 36075,60 гривень та інфляційних втрат у розмірі 26054,48 гривень за загальний період з 05.05.2016 по 31.10.2016.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем до матеріалів справи подано акти приймання-передачі теплової енергії за січень, лютий 2016 року, які не містять дати підписання акту. Не підписані акти приймання-передачі теплової енергії за січень, лютий 2016 року не підтверджують момент з якого у відповідача виник обовязок оплати за поставлену електричну енергію. Суд дійшов висновку, що датою підписання актів приймання-передачі теплової енергії за січень, лютий 2016 слід вважати останній робочий день місяця. Таким чином, слід вважати, що акт приймання-передачі теплової енергії №5 за січень 2016 року підписаний 29.01.2016, а акт приймання-передачі теплової енергії №11 за лютий 2016 року підписаний 26.02.2016.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 36075,60 гривень та інфляційних втрат у розмірі 26054,48 гривень за період з 05.05.2016-31.10.2016, суд зазначає, що сума 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період становить більше ніж заявлено в позовній заяві але дотримуючись принципу диспозитивності судового процесу та враховуючи відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних збитків у межах заявленої позивачем суми.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобовязання з оплати переданого товару, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 36075,60 гривень 3% річних та 26054,48 гривень інфляційних втрат.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались позивачем суду в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмета спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані позивачем докази не спростовані та відповідачем протягом розгляду справи не заперечувались.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2004190,29 гривень основного боргу, 36075,60 гривень 3% річних, 26054,48 гривень інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладається судом на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з комунального підприємства Київської обласної ради «Кагарликтепломережа» (09200, Київська обл., м. Кагарлик, вул. Миру, 16, код 20622074) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Біотеплоенерго» (03058, м. Київ, вул. Металістів, 15, код 39467,29 гривень основного боргу, 36075,60 гривень 3% річних, 26054,48 гривень інфляційних втрат та 30994,80 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 07.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 12.12.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник