ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.12.2016 Справа № 904/9309/16

За позовом Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг

до Державного підприємства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ", м. Кривий Ріг

про стягнення 37 798,85 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 1581/47/01-2016 від 26.10.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 9292/01 від 28.10.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Криворізький міський відділ Управління поліції охорони в Дніпропетровській області (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" (далі - відповідач) про стягнення 37 798,85 грн.

Ухвалою господарського суду від 19.10.2016 порушено провадження у справі №904/9309/16, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 01.11.2016.

Ухвалою господарського суду від 01.11.2016 відкладено розгляд справи на 13.12.2016.

09.11.2016р. до суду від позивача надійшло власне письмове підтвердження того, що станом на 01.11.2016 заявлені позовні вимоги відповідачем не оплачені, розмір позовних вимог не змінився; у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору.

13.12.2016р. повноважний представник позивача заявив про зменшення розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 35 798,85 грн. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

В свою чергу, повноважний представник відповідача відзив на позов не надав, але заявив клопотання про долучення до матеріалів справи докази часткової оплати.

У судовому засіданні 13.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем було укладено ряд договорів, а саме:

- Договір про спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об'єктах з реагуванням наряду поліції охорони № Кр 019434 від 13.01.2016,

- Договір про спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об'єктах з реагуванням наряду поліції охорони № Кр 019435 від 13.01.2016,

- Договір про спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об'єктах з реагуванням наряду поліції охорони № Кр 019436 від 13.01.2016,

- Договір про спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об'єктах з реагуванням наряду поліції охорони № Кр 019437 від 13.01.2016,

- Договір про спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об'єктах з реагуванням наряду поліції охорони № Кр 019438 від 13.01.2016,

- Договір про спостереження за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на об'єктах з реагуванням наряду поліції охорони № Кр 019439 від 13.01.2016.

За приписами п. 1.1. вищевказаних Договорів, позивач здійснює в інтересах відповідача починаючи з 14.01.2016:

- Спостереження за станом та технічне обслуговування сигналізації, що встановлена на об'єктах відповідача, перелік та адреси яких зазначені у Дислокації (додаток 1 до Договору), що є невід'ємною частиною Договору (п. 1.1.1. Договорів).

- У разі надходження па ПЦС сигналу про спрацювання сигналізації забезпечує реагування НР для встановлення причин його надходження (п. 1.1.2. Договорів).

Положеннями п. 1.2 Договорів передбачено, що позивач надає послуги з моменту здачі сигналізації, що встановлена на об'єкті під спостереження і до моменту зняття її з-під спостереження, у відповідності до Інструкції про порядок та правила користування сигналізацією(далі - Інструкція) (додаток 4 до Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договорів, ціна однієї години спостереження, технічного обслуговування однієї умовної установки сигналізації визначається, на підставі розрахунку нарахованих валових витрат, пов'язаних з цією діяльністю та узгоджується Протоколом узгодження ціни (додаток 3 до Договору), що є невід'ємною частиною Договору. Ціна послуг в рік складає 20 904,00 грн.

Як зазначено у п. 2.2. Договорів, оплати за надані послуги відповідно до визначених тарифів та кількості годин охорони здійснюється до 10 числа поточного місяця шляхом перерахування відповідачем відповідної суми, вказаної у розрахунку вартості охоронних послуг (додаток 2 до Договору) та Довідці-розшифровці оплати за послуги охорони щомісячно (додаток 2.1 до Договору), що є невід'ємними частинами Договору, шляхом виставлення рахунків позивачем (або за платіжними вимогами-дорученнями позивача) не пізніше 10 числа поточного місяця.

Згідно з п. 2.3. Договорів, підписаний сторонами Акт про надання послуг є підтвердженням надання послуг позивачем відповідачу. Акт надається позивачем до 3 числа місяця, наступного за звітним місяцем. Акт про надання послуг складається і підписується сторонами протягом 2 (двох) робочих днів з дня отримання Акту. В разі відмови відповідача підписувати Акт про надання послуг Акт вважається підписаним з моменту вручення його поштою відповідачу за адресою, вказаною в Договорі.

За невиконання взятих на себе зобов'язань відповідач несе відповідальність згідно чинного законодавства (п. 5.2.1. Договорів).

Як зазначає позивач, останній належним чином виконував свої зобов'язання за вищевказаними Договорами, що підтверджується Актами прийому-здачі виконаних робіт/послуг. Але, відповідачем, в порушення умов п. 2.2. Договорів, оплата за надані послуги в червені, липні, серпні, вересні 2016 року не здійснена, у зв'язку з чим у відповідача виникла перед позивачем прострочена заборгованість за надані послуги у розмірі 37798,85 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача лист з вих. № 1168/47/02-2016 від 08.08.2016 з вимогою сплатити заборгованість за надані послуги охорони.

Відповідач, в свою чергу, існуючу заборгованість визнав у повному обсязі та зобов'язався її погасити в строк до 31.12.2016, що підтверджує лист з вих. № 4407/25 від 09.08.2016.

Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що відповідач направив на адресу позивача листи №№ 6247/25, 6248/25, 6249/25, 6250/25, 6251/25, 6252/25 від 19.09.2016 щодо розірвання вищевказаних Договорів, внаслідок скрутного фінансового стану.

Листом за вих. № 1372/47/01-2016 від 20.09.2016 позивач повідомив відповідача про існуючу заборгованість за надані по Договорам послуги охорони у розмірі 37 798,85 грн., припинення надання послуг та розірвання Договорів з 20.09.2016.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги охорони у розмірі 37 798,85 грн.

21.11.2016 відповідачем було оплачено 2 000,00 грн., у зв'язку з чим позивач зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 35 798,85 грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеним Договорам на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач наведених позивачем обставин не спростував, надав докази часткової оплати у розмірі 2 000,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Згідно із положенням ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладених між сторонами Договорів та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеними Договорами. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договорів, відповідачем господарському суду надано не було.

- Відповідач прийняв надані позивачем послуги з охорони без будь-яких претензій та зауважень, що підтверджують Акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг.

- Відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися: часткове погашення самим боржником основного боргу, прохання про відстрочку виконання.

Таким чином, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та доведеними, що є підставою для їх задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" (50014, м.Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, ) на користь Криворізького міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області (50000, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 60, ) заборгованість за надані послуги охорони у розмірі 35 798,85 грн. (тридцять п'ять тисяч сімсот дев'яносто вісім грн. 85 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 14.12.2016

Суддя ОСОБА_3