РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2016Справа № 910/17753/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомГромадської організації "Київський дитячий фонд"
доКомунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"
провизнання правочину недійсним
Представники:
від позивачаГончар О.В. - представник за довіреністю
від відповідачаБриль П.О. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.09.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Громадської організації "Київський дитячий фонд" з вимогами до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" про визнання недійсним договору № РСТ-103 про реструктуризацію заборгованості від 28.12.2012.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що договір № РСТ-103 про реструктуризацію заборгованості від 28.12.2012, укладений між Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" та Громадською організацією "Київський дитячий фонд", є недійсним оскільки підписаний зі сторони відповідача особою, яка на день його підписання не набула у визначений законом спосіб права вимоги по позивача щодо зобов'язань, що виникли на підставі договору № 226/1101.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17753/16, розгляд справи призначений на 17.10.2016.

30.09.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

10.10.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

11.10.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли довідка та клопотання про долучення документів до матеріалів справи

17.10.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 17.10.2016 оголошено перерву до 28.11.2016.

18.10.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

10.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення та заява про застосування строків позовної давності.

Судове засідання, призначене на 28.11.2016, не відбулося у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному.

02.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 розгляд справи призначено на 05.12.2016.

У судове засідання 05.12.2016 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 05.12.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

11.12.2009 між Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради в особі Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора "Михайлівська" Шевченківської районної у м. Києві ради" (сторона - 1) та Громадською організацією "Київський дитячий фонд" (сторона - 2) укладено договір № 226/1101 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників, відповідно до умов якого сторона - 1 здійснює нарахування та збір платежів на користь виробників послуг за спожиті стороною - 2 комунальні послуги (теплова енергія, холодне водопостачання, водовідведення, тощо) в обсягах та за тарифами, визначеними в зазначеному договорі при користуванні приміщенням 36 кв. м. за адресою вул. Софіївська, 8а.

28.12.2012 між Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (кредитор за договором) та Громадською організацією "Київський дитячий фонд" (споживач, боржник за договором) укладено договір про реструктуризацію заборгованості № РСТ-103, відповідно до умов якого боржник визнає свої зобов'язання перед кредитором що виникли у зв'язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті комунальні послуги за період з 01.09.2010 по 28.12.2012, відповідно до підписаного сторонами акту звірки взаємних розрахунків станом на 28.12.2012, а також відповідно до умов договору № 226/1101 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників від 11.12.2009, укладеного між Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради та Громадською організацією "Київський дитячий фонд", які станом на 28.12.2012 становлять суму у розмірі 76 997 грн 52 коп.

Позивач стверджує, що договір № РСТ-103 про реструктуризацію заборгованості від 28.12.2012 є недійсним, оскільки підписаний зі сторони відповідача особою, яка на день його підписання не набула у визначений законом спосіб права вимоги по позивача щодо зобов'язань, що виникли на підставі договору № 226/1101 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників від 11.12.2009, укладеного між Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради та Громадською організацією "Київський дитячий фонд", у зв'язку з тим, що в момент вчинення правочину відповідачем не дотримано норм статті 512 Цивільного кодексу України щодо заміни кредитора у зобов'язанні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Входячи зі змісту предмету договору № РСТ-103 про реструктуризацію заборгованості від 28.12.2012 відповідач є новим кредитором відносно позивача щодо зобов'язань сплатити за спожиті комунальні послуги.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язанні унормовані статтею 512 Цивільного кодексу України, в силу якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Як визначено пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У відповідності до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно з частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Органи юридичної особи діють у межах повноважень, наданих їм установчими документами та законом. Орган юридичної особи як її частина представляє інтереси останньої у відносинах з іншими суб'єктами права без спеціальних на те повноважень (без довіреності). Між юридичною особою та її органом правові відносини не виникають, а тому дії її органу визнаються діями самої юридичної особи.

Згідно відомостей, що визначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Шевченківської районної у м. Києві ради", яке було перейменоване в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", створена 05.03.2007, керівник ОСОБА_3, місцезнаходження 04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1.

Згідно відомостей станом на 26.09.2016, що визначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" , створено 31.10.2001, керівник ОСОБА_4 - керівник з 01.06.2016 (на термін з 01.06.2016 по 31.05.2017 включно), місцезнаходження 03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, будинок 10/8.

У відповідності до пункту 1.2. Статуту Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.04.2012 № 610, Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва" перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого 31.10.2001 (ідентифікаційний код 31731838).

Виходячи із вищевказаного, Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" та Комунальне підприємство "Керуюча дирекція "Шевченківської районної у м. Києві ради в особі Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна контора "Михайлівська" Шевченківської районної у м. Києві ради" є різними юридичними особами, і не є ані правонаступниками, ані юридичними особами що сформовані в наслідок реорганізації та/або об'єднання цих юридичних осіб.

Наявне в матеріалах справи окреме доручення першого заступника голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_6 від 13.09.2010 № 905, відповідно до якого з метою підвищення контролю за рівнем платіжної дисципліни і недопущенням безоплатного використання теплової енергії та водопостачання КП УЖГ (КП "ЦОС Шевченківського району") було зобов'язано заключите прямі договори з орендарями та власниками нежитлових приміщень Шевченківського району та зобов'язано КП ЖЕКи передати КП УЖГ всю первинну документацію, провести звірку з орендарями та власниками нежитлових приміщень Шевченківського району, з урахуванням норм 512 Цивільного кодексу України, не може бути підставою переходу права вимоги до відповідача за договором № 226/1101 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників від 11.12.2009. Крім того, суду не надано доказів в підтвердження існування інших підстав переходу права вимоги до відповідача, а саме: передання прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не приймаються судом до уваги, оскільки факт укладання відповідачем з АЕК "Київенерго" договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 320056 від 13.11.2003 та з Комунальним підприємством "Керуюча дирекція "Шевченківської районної у м. Києві договору про забезпечення надання комунальних послуг № 5 від 01.01.2009, а також визначення у статуті основних напрямків діяльності відповідача не підтверджує наявності підстав з якими закон пов'язує заміну кредитора у зобов'язанні та переходу права вимоги Комунального підприємства "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради в особі Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна контора "Михайлівська" Шевченківської районної у м. Києві ради" як первісного кредитора за договором про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників № 226/1101 від 11.12.2009 до відповідача.

З огляду на те, що договір № РСТ-103 про реструктуризацію заборгованості від 28.12.2012 підписаний зі сторони відповідача особою, яка на день його підписання не набула у визначений законом спосіб права вимоги по позивача щодо зобов'язань, що виникли на підставі договору № 226/1101 про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників від 11.12.2009, укладеного між Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради та Громадською організацією "Київський дитячий фонд", та у зв'язку з ненаданням відповідачем доказів схвалення позивачем оспорюваного правочину, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним на підставі частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України договору № РСТ-103 про реструктуризацію заборгованості від 28.12.2012, укладеного між Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" та Громадською організацією "Київський дитячий фонд".

У судовому засіданні 05.12.2016 представник відповідача підтримав подану через відділ діловодства суду заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

За змістом пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем для підтвердження законної підстави для переходу права вимоги до нового кредитора - відповідача в рамках господарської справи № 910/16563/15 (провадження в якій порушено 03.07.2015) був наданий єдиний документ - окреме доручення Першого заступника голови Шевченківської РДА ОСОБА_6 від 13.09.2010. Проте, вказане окреме доручення - не є ані нормою права ані нормативно-правовим актом, дія яких обов'язкова для виконання необмеженим колом осіб, включно й позивачем. Окреме доручення було адресоване лише директорам комунальних підприємств житлово-експлуатаційних кантор Шевченківського району у м. Києві. Отже, позивач не знав та не міг знати про наявність відповідного Окремого доручення, яке відповідач використав як підставу для переходу права вимоги до нового кредитора (відповідача) за договором № 226/1101 від 11.12.2009.

Твердження відповідача про те, що голова Громадської організації "Київський дитячий фонд" усвідомлювала свої дії та погодила всі істотні умови договору, не відповідає дійсним обставинам справи та змісту самого оспорюваного договору. Відповідно до пункту 1.1. оспорюваного договору боржник (позивач) визнає свої зобов'язання перед кредитором (відповідач) за період, відповідно до підписаного акту звірки взаємних розрахунків станом на 28.12.2012. Станом на сьогоднішній день акт звірки взаємних розрахунків станом на 28.12.2012 за Договором № 226/1101 від 11.12.2009 не був підписаний, що свідчить про відсутність погодження позивачем всіх істотних умов оспорюваного договору. На момент підписання оспорюваного договору позивач мав змогу перевірити лише наявність/відсутність обмежень повноважень керівника або представника відповідача відповідно до статутних документів останнього, які сумнівів не викликали.

Разом з тим, відсутність погодження всіх істотних умов оспорюваного договору (непогоження та непідписання акту взаємних розрахунків станом на 28.12.2012) та об'єктивна неможливість бути обізнаним про окреме доручення Першого заступника голови Шевченківської РДА ОСОБА_6 від 13.09.2010 та того факту, що відповідач в наступному використає даний документ як підставу для обґрунтування підтвердження законності переходу права вимоги за договором № 226/1101 від 11.12.2009, про що стало відомо позивачу, як зазначає останній, лише з моменту отримання копії позовної заяви від 16.06.2016 у справі № 910/16563/15, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що позовна давність щодо вимог Громадської організації "Київський дитячий фонд" до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" про визнання недійсним договору № РСТ-103 про реструктуризацію заборгованості від 28.12.2012, не сплинула.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними договір № РСТ-103 про реструктуризацію заборгованості від 28.12 2012, укладений між Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, буд. 10/8, ідентифікаційний код 31731838) та Громадською організація "Київський дитячий фонд" (01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 16-А, ідентифікаційний код 05810212).

3. Стягнути з між Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, буд. 10/8, ідентифікаційний код 31731838) та користь Громадської організації "Київський дитячий фонд" (01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 16-А, ідентифікаційний код 05810212) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 12.12.2016

Суддя Н.Б. Плотницька