ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016 року Справа № 904/4801/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сизько І.А. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Обрядіна І.В., довіреність №2386-К-Н-О від 09.06.2015р.;

представники відповідачів-1,2 у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2016р. по справі №904/4801/16

за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м. Дніпро

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист", м. Дніпро

до відповідача-2: приватного підприємства "Є.В.А.", с. Григорівка, Світловодський район, Кіровоградська область

про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування у розмірі 47 378, 49 грн.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист" (далі ТОВ "Приват-Фінансист") та до приватного підприємства "Є.В.А." (далі ПП "Є.В.А.") про солідарне стягнення з ТОВ "Приват-Фінансист" та з ПП "Є.В.А." на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" за договором №CS0NOH від 09.06.2006р. 9 995, 78 грн. заборгованості за кредитом, 13 775, 81 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 23 606, 90 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; стягнення з ПП "Є.В.А." на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" 1 378, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2016р. по справі №904/4801/16 (суддя Суховаров А.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову господарський суд виходив з того, що строк позовної давності, в межах якого позивач мав право звернутись до суду за захистом свого права, враховуючи приписи п. 5.4 додатку №7 до договору та дати порушення відповідачем-2 умов договору, становить з 28.10.2008р. по 28.10.2013р., проте позивач звернувся з позовом до суду 07.06.2016р., тобто після спливу строку позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2016р. по справі №904/4801/16 та прийняте нове рішення, яким позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" задовольнити.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що відповідно до вимог ст. ст. 259, 261, 599, 611, 1048 Цивільного кодексу України господарський суд мав дійти висновку про часткове задоволення позову, стягнувши заборгованість по процентам за користування кредитом та пені, нарахованих за останні 5 років згідно п. 5.4 додатку №7 до договору банківського рахунку №CS0NOH від 09.06.2006р.; зобов'язання за договором є дійсними, про бажання їх припинити не заявляла жодна із сторін, отримані позичальником кошти в належному розмірі повернуто не було, банку належить право нараховувати проценти та неустойку до дня повернення позики; згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, отже, вказане положення закону вказує, що наслідки спливу позовної давності можуть бути застосовані лише до вимог, заявлених до особи, якою суду подано відповідну заяву про застосування позовної давності, тоді як лише одним із відповідачів було подано заяву про застосування позовної давності.

ТОВ "Приват-Фінансист" відзив на апеляційну скаргу не надано.

В запереченні на апеляційну скаргу ПП "Є.В.А." просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2016р. по справі №904/4801/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" - без задоволення.

Відповідачі явку представників в судове засідання не забезпечили, про час та місце судового засідання ТОВ "Приват-Фінансист" та ПП "Є.В.А." були повідомлені належним чином (а.с. 172-173).

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

09.06.2006р. між Кам`янським відділенням Черкаського ГРУ Приватбанку (банк), правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", та Кам`янською філією ПП "Є.В.А." (клієнт) укладено договір №CS0NOH банківського рахунку, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок (рахунки у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий) та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України (п.1.1 договору).

В п. 1.1 додатку №7 до даного договору встановлено, що банк при наявності вільних грошових ресурсів зобов'язується здійснювати овердрафтне обслуговування клієнта на підставі анкети-заявки на встановлення овердрафтного кредиту на картковий рахунок (додаток №8 до договору), що полягає в проведенні платежів, здійснених довіреними особами клієнта з використанням корпоративних платіжних карт, понад залишок коштів на картковому рахунку клієнта №6706, відкритому в банку (картрахунок), за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого відповідно до п. 1.3 цього додатку, шляхом дебетування картрахунку; при цьому утворюється дебетове сальдо.

В п. 1.3 додатку №7 до договору №CS0NOH банківського рахунку встановлено, що лімітом є сума коштів, у межах якої банк зобов'язується здійснювати оплату платежів довірених осіб клієнта, проведених з використанням корпоративних платіжних карт, понад залишок коштів на його картковому рахунку; ліміт встановлюється банком в залежності від кількості корпоративних карт, оформлених на довірених осіб клієнта і сумарного розміру бланкових лімітів овердрафтного кредитування, що банк встановлює згідно анкети-заявки.

В п. 1.4 додатку №7 до договору №CS0NOH банківського рахунку визначено, що овердрафтне кредитування клієнта здійснюється банком в межах ліміту і терміну, установлених згідно п. 1.3 додатку №7 до договору, з періодом безперервного користування кредитом не більше 30 днів.

В додатковій угоді №1 до додатку №7 до договору банківського рахунка №CS0NOH сторони погодили, що на момент підписання цього додатку ліміт складає 10 000, 00 грн.; номер корпоративної картки 740036 08/08; проведення платежів клієнта в порядку, встановлену цим додатком до договору, здійснюється банком у термін по 31 грудня 2008р.

На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу-2 кредитний ліміт у розмірі 10 000, 00 грн.

За п. 2.2.10 договору №CS0NOH банківського рахунку, клієнт зобов'язується здійснювати оплату та виконання банком операцій і надання послуг згідно з тарифами, строками та порядком, передбаченими додатком №1 до договору.

Відповідно п. 3.1 додатку №7 до договору №CS0NOH банківського рахунку, за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на картковому рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки виходячи з диференційованої процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом і встановлений в розділі 4 додатку №7 до договору.

Пунктом 5.3 додатку №7 до договору №CS0NOH банківського рахунку визначено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 5.1, п. 5.2 здійснюється протягом 3 років із дня, коли відповідне зобов'язання повинне було бути виконане клієнтом.

Відповідач-2 порушив взяті на себе зобов'язання в частині повного та своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків та пені, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за кредитом у розмірі 9 995, 78 грн. станом на 22.08.2008р., по процентам за користування кредитом у розмірі 13 775, 81 грн. за період з 01.08.2008р. по 04.05.2016р. та пені за період з 28.10.2008р. по 04.05.2016р. у розмірі 23 606, 90 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ст. 1052 Цивільного кодексу України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

За положеннями ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

11.08.2015р. між ТОВ "Приват-Фінансист" (поручитель) та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (кредитор) укладений договір поруки №80109СSN0О542, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ПП "Є.В.А." в особі її окремого підрозділу Кам`янської філії ПП "Є.В.А." (боржник) всіх своїх обов'язків за договором №CS0NOH від 09.06.2006р.

Матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості, заявленої позивачем до стягнення.

ПП "Є.В.А." подано господарському суду заяву про застосування строку позовної давності до спірних вимог (а.с.56).

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За умовами п. 5.4 додатку №7 до договору, термін давності позову за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи приписи п. 5.4 додатку №7 до договору та дати порушення відповідачем-2 виконання умов договору, строк позовної давності, в межах якого позивач мав право звернутись до суду за захистом свого права, становить з 28.10.2008 року по 28.10.2013 року.

Отже, банк мав право з 28 жовтня 2008 року й протягом п'яти років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 07.06.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності 5 років щодо вимог про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку №CS0NOH від 09.06.2006р., вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та пені є додатковими, оскільки вони є похідними від основної вимоги, суд першої інстанції, встановивши, що позовна давність по основній вимозі спливла у жовтні 2013 року, а позов подано у червні 2016 року, з огляду на приписи ст. ст. 266, 267 Цивільного кодексу України дійшов вірного висновку, що позовні вимоги були заявлені з пропуском позовної давності, і оскільки відповідачем-2 було подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, обґрунтовано та правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Стосовно доводів скаржника слід зазначити наступне.

По-перше, щодо задоволення позову частково в частині стягнення пені та процентів за користування кредитом, то ст. 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладене стягнення на заставлене майно тощо).

До відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України).

Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги (абзац 3 підпункту 5.2 п. 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

По-друге, щодо подачі заяви про застосування позовної давності тільки одним відповідачем, то в абзаці першому та п'ятому підпункту 2.1 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом; якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Абзацом 4 п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що питання щодо поважності причин пропуску, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Позивач ні при розгляді справи в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не зазначив жодної причини пропуску строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м. Дніпро залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2016р. по справі №904/4801/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя І.А. Сизько

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складений 16.12.2016р.)