РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016Справа №910/20125/16
За позовом Національного банку України

до публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Додусенка В.І.

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 329 916,18 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача Голєв Ю.В.(дов. від 30.05.2016)

Від відповідача Мідляр В.В.(дов. від 01.03.2016)

Від третьої особи Сотнікова І.В.(дов. від 22.06.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 329 916,18 грн. по договорах застави майнових прав № 21/ЗМП від 24.03.2014 та № 21/ЗМП-1 від 14.04.2014.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.11.2016 порушено провадження у справі №910/20125/16 та призначено до розгляду на 24.11.2016.

Представник третьої особи в судове засідання 24.11.2016 не з'явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 24.11.2016 прибули представники позивача та відповідача, дали пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 08.12.2016.

В судове засідання 08.12.2016 прибули представники позивача, відповідача, третьої особи, дали пояснення по справі.

Позивач та третя особа позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Відповідач заперечень проти позову не подав.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представників позивача, відповідача, третьої особи, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2014 між Національним банком України (далі - позивач, кредитор) та публічним акціонерним товариством "БАНК КАМБІО" (далі - відповідач, позичальник) було укладено Кредитний договір № 21 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору Кредитор надає Позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 23 000 000,00 грн. (Двадцять три мільйони гривень 00 копійок) на строк з 24.03.2014 до 13.03.2015 (включно),

Розмір процентної ставки встановлюється на рівні потрійної облікової ставки Національного банку України та на день укладення цього договору становить 19,5% (дев'ятнадцять цілих п'ять десятих відсотків) річних (облікова ставка Національного банку України за станом на 24.03.2014 становить 6,5%). Процентна ставка за кредитом є змінною, в залежності від діючої облікової ставки Національного банку України.

При зміні облікової ставки Національного банку України в процесі виконання кредитного договору Позичальник, з дати набрання чинності нової облікової ставки, самостійно перераховує розмір процентної ставки, застосовуючи діючу облікову ставку Національного банку України в потрійному розмірі.

Базовою кількістю днів для нарахування процентів є фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році.

Цього ж дня, 24.03.2014 між Національним банком України та публічним акціонерним товариством "БАНК КАМБІО" було укладено договір застави майнових прав № 21/ЗМП, відповідно до умов якого предметом застави є майнові права за кредитними договорами, що укладені між Заставодавцем: і юридичними та фізичними, особами, перелік яких наведений у Додатку № 1 до цього Договору (далі - Боржники), що є його .невід'ємною частиною (надалі всі вищезазначені кредитні договори та генеральні кредитні договори, договори про відкриття кредитної лінії, договори про кредитування, чи інша назва договору про наданні кредитних коштів на умовах повернення, платності, строковості, забезпеченості та цільового характеру використання, разом та/або окремо іменуються - Кредитні договори). Станом на 24.03.2014 заборгованість за Кредитними договорами становить 99 025 389,42 грн. (Дев'яносто дев'ять мільйонів двадцять п'ять тисяч триста вісімдесят дев'ять гривень 42 копійки).

Зобов'язання, що випливають з укладених Кредитних договорів, забезпечуються договорами застави, іпотеки, поруки тощо.

В подальшому, 14.04.2014 між Національним банком України та публічним акціонерним товариством "БАНК КАМБІО" було укладено договір застави майнових прав № 21/ЗМП-1, відповідно до умов якого Предметом застави за цим Договором є майнові права за кредитними договорами, що укладені між Заставодавцем і юридичною особою, згідно з Додатком: № 1 до цього Договору (далі - Боржники), що є його невід'ємною частиною (надалі всі вищезазначені кредитні договори та генеральні кредитні договори, договори про відкриття кредитної лінії, договори про кредитування, чи інша назва договору про надання кредитних коштів на умовах повернення., платності, строковості, забезпеченості та цільового характеру використання разом та/або окремо іменуються - Кредитні договори). Станом на 14.04.2014 заборгованість за Кредитними договорами становить 40 000 000,00 грн. (Сорок мільйонів гривень 00 копійок).

Зобов'язання, що випливають з укладених Кредитних договорів, забезпечуються договорами застави, іпотеки, поруки тощо.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості.

Суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, у зв'язку з наступним:

На підставі постанови Правління НБУ від 27.02.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 02.03.2015 про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК КАМБІО» та делегування повноважень ліквідатора ПАТ «БАНК КАМБІО».

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом 30 днів із дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

23.03.2015 НБУ звернувся з заявою № 06-306/4868 (копія заяви в матеріалах справи) про кредиторські вимоги НБУ до ПАТ «БАНК КАМБІО», у яких були заявлені й вимоги за вищевказаними кредитними договорами під забезпечення майнових прав № 21/ЗМП та № 21/ЗМП-1.

Згідно з вищезазначеними договорами застави майнових прав предметами застави за цими договорами є майнові права, що укладені між Відповідачем (заставодавцем) і юридичними особами, перелік яких наведено у додатку 1 до договорів застави майнових прав (боржники, позичальники), що є його невід'ємною частиною (далі всі вищезазначені кредитні договори та генеральні кредитні договори, чи інша назва договору про надання кредитних коштів - кредитні договори).

09.07.2015 до НБУ надійшло підтвердження від Відповідача, відповідно до якого уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» визнано кредиторські вимоги НБУ (копія електронного повідомлення від 09.07.2015 за eux. № 19/3705 в матеріалах справи).

Статтею 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлено, що з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається м^йно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Частиною 2 статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантування розпочинає реалізацію майна ПАТ «БАНК КАМБІО» після затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси.

Виконавча дирекція Фонду гарантування своїм рішенням від 04.06.2015 затвердила реєстр акцептованих вимог кредиторів.

Пунктом 3 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлено, що з дня початку ліквідації банку строк виконання всіх його грошових зобов'язань є таким, що настав.

Відповідно до вимог пункту 1.30 глави 1 розділу III та пункту 2.21 глави 2 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку від 05.07.2012 № 2 (зі змінами) уповноважені особи, зобов'язані обліковувати на окремому аналітичному рахунку кошти, що надійшли, зокрема, від погашення заборгованості за заставленими кредитами. Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування результатів інвентаризації майна банків та формування ліквідаційної маси, такі кошти перераховуються заставодержателю (НБУ) в рахунок погашення заборгованості за наданими кредитами.

Частина 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. У разі продажу Фондом гарантування заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя в розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів уключається до ліквідаційної маси банку.

Крім того, відповідно до статті 52 Закону України «Про заставу» установлено, якщо боржник заставодавця до виконання заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, виконає своє зобов'язання, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобов'язаний негайно повідомити заставодержателя. При одержанні від свого боржника в рахунок виконання зобов'язання грошових сум заставодавець зобов'язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, якщо інше не встановлено договором застави.

Таким чином, у разі одержання від позичальників (фінансових та майнових поручителів) коштів у рахунок погашення заборгованості за заставленими кредитами Відповідач зобов'язаний був перерахувати такі кошти заставодержателю, яким у даному випадку є Позивач у справі.

Отже, зобов'язання банку (Відповідача) щодо погашення заборгованості за наданими Позивачем кредитами, підлягають виконанню в повному обсязі та в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та вищезазначеним Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку.

З огляду на той факт, що: вимоги НБУ за вищезазначеними кредитними договорами забезпечені заставою; заборгованість Відповідача перед НБУ за зазначеними кредитними договорами була визнана та акцептована уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО», уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» була зобов'язана позачергово перерахувати кошти, отримані в результаті погашення заборгованості, які перебувають в заставі НБУ на підставі договорів застави майнових прав, у рахунок погашення заборгованості ПАТ «БАНК КАМБІО» перед НБУ за вищезазначеними кредитними договорами.

Відповідно до положень пункту 17 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування - працівник Фонду гарантування, який від імені Фонду гарантування та в межах повноважень, передбачених цим Законом, та/або делегованих Фондом гарантування виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Уповноважена особа Фонду гарантування всупереч положенням законодавства України жодних дій щодо перерахування коштів від погашення заборгованості суми 329 916,18 грн. (розрахованої станом на 17.10.2016) на користь НБУ (Позивача) не здійснила, чим порушила майнові права та інтереси НБУ (Позивача), що й стало підставою для звернення Позивача до суду з цим позовом.

Детальні суми в гривнях, заявлені Позивачем, а саме:

кредиторські вимоги до Відповідача;

сума акцептованих Відповідачем кредиторських вимог;

номер і дата кредитного договору з акцептованих кредиторських вимог, який забезпечено майновими правами за кредитами;

сума залишку заборгованості за кредитним договором з акцептованих кредиторських вимог Позивача, який забезпечено майновими правами за кредитами;

номер і дата договору застави майнових прав, який забезпечує кредитний договір з акцептованих кредиторських вимог Позивача;

сума коштів, що надійшла Відповідачу від погашення кредитів, майнові права за якими передані в заставу Позивачу;

сума коштів, що направлена Відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором з акцептованих кредиторських вимог Позивача, який забезпечено майновими правами за кредитами;

сума коштів, що недоотримана Позивачем від погашень за кредитами, майнові права за якими передані в заставу Позивачу, викладені в довідці «Щодо обсягу неперерахованих уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» коштів, що надійшли банку на погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права, за якими передані у заставу Національного банку України», що складена станом на 17.10.2016, розрахунку заборгованості за наданими Позивачем кредитним договором № 21 від 24.03.2014 (ID 0) станом на 26.10.2016, розрахунку заборгованості за наданими Позивачем кредитним договором № 21 від 24.03.2014 (ID 1) станом на 26.10.2016.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов ч.1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд дійшов висновку, що позов нормативно та документально доведений, та підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам..

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Національного банку України задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО" (01103, м.Київ, вул. Драгомирова, буд. 10/10, ) на користь Національного банку України (01601, м.Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ) кошти, які надійшли від погашення позичальниками (фінансовими та майновими поручителями) заборгованості за заставленими кредитами, згідно з договорами застави майнових прав: № 21/ЗМП від 24.03.2014, № 21/ЗМП-1 від 14.04.2014 у розмірі 329 916(триста двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот шістнадцять) грн. 18 коп., судовий збір в сумі 4948(чотири тисячі дев'ятсот сорок вісім) грн. 74 коп.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л. Д.

Дата підписання повного тексту рішення: 09.12.2016