номер провадження справи 7/100/16-4/92/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 Справа № 908/1963/16

м. Запоріжжя

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Запоріжавтопобутхім», м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Стиль», м. Запоріжжя

про стягнення 38499,32 грн

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 07/25-2016юр від 25.07.2016;

від відповідача не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

25.07.2016 до господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Запоріжавтопобутхім», м. Запоріжжя з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Стиль», м. Запоріжжя про стягнення 38499,32 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.07.2016 позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1963/16 (с. Кутіщева-Арнет Н.С.), судове засідання призначено на 05.09.2016. Ухвалою суду від 05.09.2016, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 22.09.2016. Ухвалою суду від 22.09.2016, на підставі ст. ст. 69, 77 ГПК України, продовжено строк розгляду справи, судове засідання відкладено на 28.09.2016.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2016, враховуючи закінчення повноважень судді Кутіщевої-Арнет Н.С. на підставі Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VII, справу передано судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою від 06.10.2016 прийнято справу № 908/1963/16 до розгляду, справі присвоєно номер провадження 7/100/16-4/92/16, судове засідання призначено на 07.11.2016.

Ухвалою від 07.11.2016 судове засідання відкладено на 06.12.2016.

За письмовими клопотаннями представника позивача розгляд справи 06.12.2016 здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 06.12.2016 справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст. ст. 525, 526, 610-612, 625, 712 Цивільного кодекс України, ст. ст. 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 5, 44, 49 Господарського процесуального кодексу України і полягають в тому, що на виконання договору поставки № 04/04 від 11.04.2012 позивач поставив відповідачеві товар, за який останній не розрахувався, у звязку з чим за відповідачем виникла заборгованість 27501,87 грн. Враховуючи простроченням оплати основного зобовязання, позивач нарахував до стягнення з відповідача 10997,45 грн пені.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, в жодне судове засідання не зявився без повідомлення суд про поважність причин неявки. Ухвали суду по даній справі направлялися за належною адресою відповідача. Ухвали від 26.07.2016, від 02.09.2016 та від 22.09.2016 повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи № 908/1963/16.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача в судових засіданнях, суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2012 Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Запоріжавтопобутхім» (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «М-Стиль» (покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки № 04/04 (далі договір), згідно п. 1.1 якого постачальник зобовязується поставити покупцю товар, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору поставка товару здійснюється згідно зі специфікаціями (видатковими накладеними), які є невідємною частиною даного договору, в яких зазначаються: найменування товару, його кількісні характеристики, а також ціна за одиницю та загальна вартість товару.

Згідно з п. 2.2 договору датою поставки є дата підписання сторонами видаткових накладних на поставку.

Пунктом 2.3 договору визначено, що оплата товару здійснюється покупцем на наступних умовах:

- відстрочка платежу 10 банківських днів з дати поставки товару за погодженням двох сторін;

- платежі здійснюється у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника;

- валютою платежу є гривня.

Відповідно до п. 5.1 договору цей договір набирає сили з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобовязань.

На виконання умов договору поставки № 04/04 від 11.04.2012 позивачем відповідачеві протягом квітня 2012 року лютого 2014 року було поставлено товар на загальну суму 64534,38 грн, за який Товариство з обмеженою відповідальністю «М-Стиль» розрахувалося частково, сплативши 37032,51 грн. Таким чином, за відповідачем виникла заборгованість в розмірі 27501,87 грн.

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з відповідача 27501,87 грн заборгованості за договором поставки № 04/04 від 11.04.2012 та 10997,45 грн пені, нарахованою позивачем до стягнення з відповідача у звязку з порушенням останнім строків оплати за отриманий товар.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань по договору поставки № 04/04 від 11.04.2012 підтверджено матеріалами справи. Доказів про сплату суми боргу відповідачем суду не надано, а тому вимога про стягнення основної заборгованості в розмірі 27501,87 грн є законною та підлягає задоволенню.

Окрім стягнення основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10997,45 грн пені, нарахованої у звязку із простроченням відповідачем оплати по видатковим накладним № РН-0602/4 від 06.02.2014 на суму 1986,84 грн, № РН-2401/2 від 24.01.2014 на суму 3852 грн, № РН-1401/5 від 14.02.2014 на суму 1630,08 грн, № РН-0212/1 від 02.12.2013 на суму 4084,80 грн та № РН-2410/8 від 24.10.2013 на суму 3521,30 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 4.2 договору, який передбачає: у випадку прострочки строків оплати або поставки винувата сторона сплачує пеню в розмірі 0,2% (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який нараховується пеня) від сум простроченого платежу або недопоставленого товару за кожний день прострочки або недопоставки.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, зокрема за видатковими накладними № РН-0602/4 від 06.02.2014 на суму 1986,84 грн, № РН-2401/2 від 24.01.2014 на суму 3852 грн, № РН-1401/5 від 14.02.2014 на суму 1630,08 грн, № РН-0212/1 від 02.12.2013 на суму 4084,80 грн та № РН-2410/8 від 24.10.2013 на суму 3521,30 грн, вимоги про стягнення з нього пені по зазначеним видатковим накладним заявлено позивачем обґрунтовано.

Суд прийняв до уваги та перевірив доданий до позовної заяви та наданий позивачем 28.09.2016 розрахунки пені за видатковими накладними № РН-0602/4 від 06.02.2014 на суму 1986,84 грн, № РН-2401/2 від 24.01.2014 на суму 3852 грн, № РН-1401/5 від 14.02.2014 на суму 1630,08 грн, № РН-0212/1 від 02.12.2013 на суму 4084,80 грн та № РН-2410/8 від 24.10.2013 на суму 3521,30 грн, та дійшов висновку, що вони містять помилки, оскільки позивачем невірно визначено дати початку та закінчення нарахування пені, а також виконано розрахунки без урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня по видатковій накладній № РН-0602/4 від 06.02.2014 за період з 21.02.2014 по 21.08.2014 в сумі 182,68 грн, по видатковій накладній № РН-2401/2 від 24.01.2014 за період з 08.02.2014 по 08.08.2014 в сумі 337,71 грн, по видатковій накладній № РН-1401/5 від 14.02.2014 за період з 01.03.2014 по 01.09.2014 в сумі 157,51 грн, по видатковій накладній № РН-0212/1 від 02.12.2013 за період з 17.12.2013 по 17.06.2014 в сумі 309,21 грн та по видатковій накладній № РН-2410/8 від 24.10.2013 за період з 08.11.2013 по 08.05.2014 в сумі 242,15 грн, а в загальній сумі - 1229,26 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 27501,87 грн заборгованості за договором поставки № 04/04 від 11.04.2012 та 1229,26 грн пені. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 549, 611, 612, 655, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 230, 232, 265 ГК України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Запоріжавтопобутхім», м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Стиль», м. Запоріжжя про стягнення 38499,32 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Стиль» (69014, м. Запоріжжя, вул. Малиновського (Європейська), 11-А, кв. 31, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий комплекс «Запоріжавтопобутхім» (69081, м. Запоріжжя, вул. Восьмого березня, буд. 190, ) 27501 (двадцять сім тисяч пятсот один) грн 87 коп. заборгованості за договором поставки № 04/04 від 11.04.2012, 1229 (одна тисяча двісті двадцять девять) грн 26 коп. пені та судовий збір в сумі 1028 (одна тисяча двадцять вісім) грн 37 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 7 грудня 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.