У Х В А Л А

14 грудня 2016 року Справа № 29/40/2011

За позовом позивача Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача Луганського міського комунального підприємства "Теплокомуненерго", м. Луганськ

про стягнення 10958566 грн. 82 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання-помічник судді Антонова І.В.

В засіданні брали участь:

від стягувача - Шарков О.О., представник за довір. від 27.04.2016 № 176/16;

від боржника - представник не викликався;

від органу ДВС - Ігнатенко О.Б., представник за довір. від 17.05.2016 № 20-22/222/20.3-03;

- розгляд скарги стягувача Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ за листом від 26.10.2016 № 31/13-3973 на рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі за текстом - ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України) Башілова В.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у порядку ст. 121-2 ГПК України.

Дослідивши матеріали зазначеної скарги, вислухавши представників стягувача та виконавчої служби, суд дійшов до наступного.

Так, з підстав, зазначених в ухвалі суду від 31.10.2016, суд відновив справу в частині рішення господарського суду Луганської області від 18.04.2011 та відповідних ухвал.

Таким чином, як свідчать матеріали цієї справи господарським судом Луганської області 18.04.2011 було прийнято рішення, яким позов задоволено повністю, про що виданий наказ від 04.05.2011.

Як вбачається з матеріалів скарги, 04.10.2016 стягувачем - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ було пред'явлено на виконання до ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України оригінал наказу господарського суду Луганської області від 04.05.2011 № 29/40/2011 разом із заявою про відкриття виконавчого провадження № 31/13-3656.

17.10.2016 на адресу стягувача від органу ДВС надійшло повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 11.10.2016 № 713/21 разом з оригіналом наказу господарського суду Луганської області на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

У скарзі за листом від 26.10.2016 № 31/13-3973 стягувач звернувся з вимогами про визнання незаконним рішення державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Башілова В.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.10.2016 № 723/21; визнання недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.10.2016 № 723/21; зобов'язання державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Башілова В.О. прийняти до виконання наказ господарського суду Луганської області від 04.05.2011 № 29/40/2011 та відкрити виконавче провадження.

За листом від 29.11.2016-207/5 ВПВР Департаменту ДВС, м. Київ проти скарги заперечує з посиланням на те, що відповідно до обкладинки ВП № 52603204 наказ господарського суду від 04.05.2011 було передано державному виконавцю 10.10.2016, тому повернення наказу без прийняття до виконання є правомірним.

Оцінивши доводи стягувача та органу ДВС, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість поданої ним скарги з огляду на наступне.

Так, правове регулювання здійснення виконавчого провадження за матеріалами справи розглядається за Законом України "Про виконавче провадження" у редакції Закону від 04.11.2010 № 2677-VI (далі - Закон № 2677-VI), а також за Законом України від 02.06.2016 № 1404-IIIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-ІІІV), оскільки звернення стягувача до виконавчої служби відбулось в останній день, коли був чинним Закон № 2677-VI, а оскаржуються дії, які вчинені державним виконавцем за Законом № 1404-IIIV.

Так, згідно з ч. 1 ст. 121-2 ГПК України (у редакції змін від 02.06.2016) скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

04.10.2016 ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (стягувач) звернулась до ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2016 № 31/13-3656, що підтверджено відміткою на Реєстрі передачі документів, складеному стягувачем.

Як звісно, 05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, згідно якого втратив чинність, крім статті 4, Закон України № 2677-VI.

11.10.2016 старшим державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання за № 723/21 (далі - повідомлення), оскільки у новому Законі законодавцем запроваджено таку нову форму процесуального документа, як повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, яке згідно до ст. 28 цього Закону має надсилатись рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-IIIV виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Як встановлено судом, вказане повідомлення було одержано канцелярією ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 17.10.2016, тобто оскарження повідомлення у строки за ст. 121-2 ГПК України до суду мало б відбутись до 31.10.2016 (включно).

Оскільки господарським судом скаргу за листом від 26.10.2016 № 31/13-3973 одержано 31.10.2016, вона є вчасно поданою з дотриманням процесуальних строків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За загальним правилом, встановленим приписами ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі чи встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Господарський суд погоджується з доводами стягувача про те, що, оскільки його звернення за примусовим виконанням наказу у цій справі відбулось в період дії Закону України № 2677-VI, у державного виконавця не було правових підстав для повернення виконавчого документу через непідвідомчість.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 20 Закону № 2677-VI виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 2677-VI на відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими, зокрема, сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Згідно з ч. 1 ст. 19 цього Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Крім цього, положення ч. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, якими державний виконавець також керувався при винесенні оскаржуваного повідомлення, були внесені згідно з наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5. Пунктом 6 зазначеного наказу визначено, що він набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України від 02.06.16 № 1404-VIII, але не раніше дня його офіційного опублікування. Наказ Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 набрав чинності з 05.10.16.

Таким чином, застосування п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404- VIII та положень ч. 4 розділу І вказаної Інструкції при винесенні процесуального документу за заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження, поданою 04.10.2016, є безпідставними, а тому дії головного державного виконавця щодо повернення наказу суду від 04.05.2011 по справі № 29/40/2011 є незаконними, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання недійсним зазначеного повідомлення.

Заперечення ВДВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України проти скарги, які ґрунтуються на тому, що відповідно до обкладинки ВП № 52603204 наказ господарського суду від 04.05.2011 було передано державному виконавцю 10.10.2016, судом відхиляються. Суд вважає, що при прийнятті до виконання заяви стягувача 04.10.2016 виконавча служба усвідомлювала, що він є підвідомчий за сумою стягнення, а тому мала вжити організаційних заходів щодо забезпечення ухвалення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження саме 04.10.2016 на протязі трьох днів, як передбачав закон.

Відповідно до п. 9.13 постанови пленуму ВГС України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарським судам роз'яснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Оскільки вимоги стягувача за скаргою, викладені у п. 2 та п. 3 є подібними (дублюючими), то вимога про визнання незаконним рішення за п. 2 судом відхиляється.

Згідно зі ст. 25 Закону № 2677-VI державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Так, в пункті 9.13. постанови пленуму ВГС № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що за результатами розгляду скарги господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З огляду на викладене, вимога стягувача за п. 4 скарги про зобов'язання державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Башілова В.О. прийняти до виконання наказ господарського суду Луганської області від 04.05.2011 № 29/40/2011 та відкрити виконавче провадження судом задовольняється у частині зобов'язання Відділ вчинити дії щодо прийняття виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу суду від 04.05.2011 по справі № 29/40/2011.

У задоволенні решти вимог за скаргою слід відмовити з підстав, зазначених вище.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги та визнання незаконними дій ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України по поверненню стягувачу без прийняття до виконання наказу суду від 04.05.2011 по справі № 29/40/2011 за повідомленням від 11.10.2016; визнання недійсним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язання Відділ вчинити дії щодо прийняття виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу суду від 04.05.2011 по справі № 29/40/2011.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

1. Скаргу стягувача - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ за листом від 26.10.2016 № 31/13-3973 на дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України задовольнити ч а с т к о в о.

2. Визнати незаконними дії ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України по поверненню стягувачу без прийняття до виконання наказу суду від 04.05.2011 по справі № 29/40/2011 за повідомленням від 11.10.2016.

3. Визнати недійсним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.10.2016. № 713/21.

4. Зобов'язати ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України вчинити дії щодо прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу суду від 04.05.2011 по справі № 29/40/2011.

5. У задоволенні решти вимог за скаргою відмовити.

Суддя Н.М.Зюбанова