КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа№ 927/604/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.08.2016

у справі № 927/604/16 (суддя Фесюра М.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк"

до Публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод"

про стягнення 1440889,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 08.08.2016 позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" 24753,28 доларів США, 634859,40 грн. заборгованості по відсоткам та 18762,55 грн. судового збору; в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.08.2016, прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Ухвалою від 31.08.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод", розгляд справи призначено на 04.10.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 15.11.2016.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судових справ від 15.11.2016 для розгляду справи № 927/604/16 сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Остапенко О.М., Пантелієнко В.О.

Ухвалою від 15.11.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 розгляд справи відкладено на 29.11.2016.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Кодексу).

Статтею 627 Цивільного кодексу України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, 20 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Демарк», (Банк) та Публічним акціонерним товариством "Ніжинський механічний завод" (позичальник ) укладено кредитний договір №5-354 (далі кредитний договір).

Відповідно до п. 3.1. умов кредитного договору, в редакції договору №1 від 14.11.2012 про внесення змін до кредитного договору №5-354 від 20.06.2011 року, Банк відкриває позичальнику кредитну лінію, кредити за якою можуть надаватися в національній та/або іноземній валюті (в доларах США або в Рублях Росії) з максимальним лімітом заборгованості - 5 500 000,00 грн. строком по 06 червня 2014 року.

Згідно п.3.4.1. кредитного договору, позичальник зобов'язаний погасити кредити у строк по 06 червня 2014 року шляхом перерахування коштів на рахунок, вказаний в п.3.8. цього договору. Строки, передбачені цим договором, є обов'язковими для позичальника.

Згідно п. 3.5.1. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачуватиме Банку відсотки у розмірі 20% річних для кредитів в національній валюті, 12% річних для кредитів в доларах США, 16% річних для кредитів в рублях Росії. Такі відсотки нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування відсотків на основі банківського року (360 днів у році) і підлягають сплаті в строк по останній робочий день звітного місяця. У випадку несплати процентів, сума боргу за відсотками відноситься на рахунок несплачених в строк відсотків. Відсотки, нараховані в кінцевий рахунок підлягають сплаті одночасно з поверненням кредиту.

Відповідно до п. 7.3. кредитного договору, у разі порушення кінцевого строку погашення кредиту, зазначеного в п. 3.4.1. цього договору, Банк переносить заборгованість за кредитом на рахунок прострочених кредитів, у цьому разі позичальник сплачує банку за користування кредитом підвищену процентну ставку - в національній валюті - 28% річних, в доларах США - 18% річних, в рублях Росії - 22% річних.

Договором №1 від 14.11.2012 Про внесення змін до Кредитного договору №5-354 від 20.06.2011, пункти 3.5.1. та 7.3. змінено та викладено в наступній редакції:

п.3.5.1. позичальник за користування кредитом сплачуватиме Банку відсотки у розмірі 23% річних для кредитів в національній валюті, 15% річних для кредитів в доларах США, 16% річних для кредитів в рублях Росії. Такі відсотки нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування відсотків на основі банківського року (360 днів у році) і підлягають сплаті в строк по останній робочий день звітного місяця. У випадку несплати процентів, сума боргу за відсотками відноситься на рахунок несплачених в строк відсотків. Відсотки, нараховані в кінцевий рахунок підлягають сплаті одночасно з поверненням кредиту;

п. 7.3. у разі порушення кінцевого строку погашення кредиту, зазначеного в п. 3.4.1. цього договору, банк переносить заборгованість за кредитом на рахунок прострочених кредитів, у цьому разі позичальник сплачує банку за користування кредитом підвищену процентну ставку - в національній валюті - 28% річних, в доларах США - 20% річних, в рублях Росії - 22% річних.

Згідно з п. 7.5. кредитного договору, у разі порушення строку сплати відсотків за кредитом Банк має право стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочки, включаючи день проплати. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно відсотків із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості і по дату повного погашення заборгованості по відсотках, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 3.5.1. Договору №1 від 14.11.2012 Про внесення змін до Кредитного договору №5-354 від 20.06.2011, позичальник за користування кредитом сплачуватиме Банку відсотки у розмірі 23% річних для кредитів в національній валюті, 15% річних для кредитів в доларах США, 16% річних для кредитів в рублях Росії. Такі відсотки нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування відсотків на основі банківського року (360 днів у році) і підлягають сплаті в строк по останній робочий день звітного місяця. У випадку несплати процентів, сума боргу за відсотками відноситься на рахунок несплачених в строк відсотків. Відсотки, нараховані в кінцевий рахунок підлягають сплаті одночасно з поверненням кредиту.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054).

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Стаття 1050 Цивільного кодексу України встановлено наслідки порушення договору позичальником.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Особа яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Частиною 7 зазначеної статті Господарського кодексу України встановлено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідач свої зобов'язання з повернення кредиту не виконав, у зв'язку з чим станом на день звернення позивача з позовом заборгованість позичальника становить 2720826,00 грн. та 148519,50 дол. США.

Розмір боргу відповідачем не заперечується.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання з повернення основної суми боргу за кредитним договором, за період з 29.08.2015 по 23.06.2016 Банк нарахував до сплати позичальникові відсотки у розмірі 634 859,40 грн. та 24 753,28 доларів США, виходячи з умов п. 7.3. кредитного договору.

Крім того, за період з 01.09.2015 по 23.06.2016 у відповідності до п.7.5. кредитного договору Банком нарахував позичальникові 96 486,12 грн. та 3 762,02 доларів США пені за порушення строків сплати відсотків за кредитом.

Відповідач не подав докази на підтвердження сплати заборгованості за кредитним договором, ані в частині сплати основного боргу, ані в частині нарахованих відсотків та пені, які є предметом спору у даній справі.

Згідно ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.08.2014 порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод", введено процедуру розпорядження майном на строк 115 днів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Стук Ірину Михайлівну.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.02.2015 припинено процедуру розпорядження майном ПАТ "Ніжинський механічний завод" та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Стук І.М.; введено процедуру санації Публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод" строком на шість місяців до 17 серпня 2015 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.07.2015 затверджено план санації Публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод", строк санації та термін повноважень керуючого санацією Стук І.М. продовжено до 17.08.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) у разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред'явлений позов, який ґрунтується на грошових зобов'язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство.

Згідно ч. 6 ст. 17 Закону про банкрутство положення частин першої - четвертої цієї статті не застосовуються до позовів за вимогами кредиторів, на які не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону про банкрутство визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Разом з тим, частиною 5 вказаної статті установлено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

За визначенням статті 1 Закону про банкрутство поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Банк звернувся з позовом про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та пені за порушення строків сплати відсотків за період з 29.08.2015 по 23.06.2016, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство відповідача та за період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції зобов'язання по сплаті відсотків виникло після порушення провадження у справі про банкрутство, а отже такі вимоги є поточними в розумінні Закону про банкрутство та на них не розповсюджується мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Разом з тим, частиною третьою статті 19 Закону про банкрутство встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Тобто, наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону про банкрутство, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

З огляду на норми чинного законодавства та встановлені обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків у розмірі 634 859,40 грн. та 24 753,28 доларів США підлягають задоволенню, а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати відсотків за кредитом в сумі 96 486,12 грн. та 3 762,02 доларів США, яка нарахована в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, належить відмовити.

Частиною першою статті 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянтом не надано беззаперечних доказів на підтвердження тих доводів, на які він посилається в апеляційній скарзі та запереченнях проти позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської від 08.08.2016 у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської від 08.08.2016 у справі № 927/604/16 - без змін.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко