РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2016Справа №910/19453/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 19 382,45 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Собуцька Я.Ю. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулося до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 19 382, 45 грн.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Позивач у судовому засіданні стверджує, що його права порушені, просить позов задовольнити повністю.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 13.07.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № УБ 1093484, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України та пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "ВАЗ 2190 Гранта", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску.

06 липня 2016 року у м. Суми відбулася дорожньо-транспортна пригода, далі ДТП, учасниками якої стали, зокрема:

- автомобіль марки "ВАЗ 2190 Гранта", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3;

- автомобіль марки "Hyundai Accent", державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4.

Факт встановлення вини у скоєнні ДТП ОСОБА_4, за ознаками пункту 124 КУпАП підтверджено постановою Ковпаківського районного суду міста Суми від 28.07.2016 у справі № 592/6331/16-п.

Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу "ВАЗ 2190 Гранта" склала 19 882,45 грн., що підтверджується страховим актом від 28.07.2016 № СТО-16-5298/1 та розрахунком суми страхового відшкодування, виходячи з ремонтної калькуляції від 13.07.2016 № 5298. 28.07.2016 позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 19 882, 45 грн.

Згідно полісу АЕ/5237425, наданого МОТОРНИМ (ТРАНСПОРТНИМ) СТРАХОВИМ БЮРО УКРАЇНИ, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки "Hyundai Accent", державний номер НОМЕР_3, була застрахована відповідачем з франшизою 500 грн. та лімітом по майну в 50 000 грн. Матеріали справи підтверджують факт скоєння ДТП, а тому позивач наполягає на стягненні з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) за вирахуванням франшизи в розмірі 19 382, 45 грн.

Позивач звертався до відповідача з регресною вимогою від 06.09.2016 про виплату страхового відшкодування. Відповідач суму страхового відшкодування позивачу не відшкодував, що і було підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Надавши правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного:

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду з цивільної справи (постанова Ковпаківського районного суду міста Суми від 28.07.2016 у справі № 592/6331/16-п), що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Складова шкоди доведена позивачем, а вина ОСОБА_4 установлена постановою суду про адміністративне правопорушення з цивільної справі, і є обставиною, яка не потребує доказування.

Позивачем доведений факт заподіяння шкоди в розумінні вимог статті 1166 ЦК України, а саме право регресного відшкодування виплаченої ним суми в розмірі 19 382, 45 грн. на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України. Відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю "ВАЗ 2190 Гранта", було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, в тому числі докази відсутності вини у заподіяних позивачеві шкоди.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 19 382, 45 грн., заподіяної внаслідок ДТП, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн. покладаються на відповідача - Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 09.12.2016, згідно ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, ч. 3 ст. 43, ч. 5 ст. 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, , на користь:

- Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д, , суму виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) в розмірі 19 382, 45 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн., видавши наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 14.12.2016

Суддя Ю.О.Підченко