КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. Справа№ 910/17255/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: не з'явились;

відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу господарського суду міста Києва від 22.09.2016

у справі №910/17255/16 (суддя Нечай О.В.)

за позовом ОСОБА_2

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.09.2016 у справі №910/17255/16 відмовлено у прийнятті позовної заяви громадянина ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 22.09.2016, а справу направити до суду першої інстанції для прийняття рішення по суті.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки справи про банкрутство віднесено до компетенції господарських судів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Коршун Н.М., Ткаченка Б.О.) апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 12.12.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.12.2016 р., у зв'язку із припиненням повноважень судді Коршун Н.М., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/17255/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

12.12.2016 сторони повноважних представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду скарги, оскільки про дату, час і місце судового розгляду апеляційної скарги сторони повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал суду.

З метою не порушення та не обмеження скаржника у здійсненні прав, передбачених п. 1 ст. 6 § 1, ст. 8, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 N 475/97-ВР), та строків розгляду апеляційних скарг на ухвали суду, встановлених ч. 2 ст.102 ГПК України, колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 ГПК України, здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Громадянин ОСОБА_2 звернувся у господарський суд міста Києва із позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), у якій просив зобов'язати Фонд внести його вимоги щодо повернення належної йому частини вкладу до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є спадкоємцем 1/3 за вкладами спадкодавця ОСОБА_3 у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", банк знаходиться в стані ліквідації, однак на звернення позивача ні Фонд, ні Уповноважена особа Фонду відповідей не надали.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви суд першої інстанції прийшов до висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах, з огляду на те, що правовідносини, з яких виник вищезазначений спір, не мають господарського характеру, а також склад учасників спору не відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Крім того, позовна заява не підвідомча господарським судам згідно приписів ст. 12 ГПК України.

Зазначені висновки місцевого господарського суду в оскаржуваній ухвалі відповідають обставинам справи, підтверджуються матеріалами справи, а також узгоджуються з нормами процесуального права, які судом правильно застосовані, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Так, відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 2 ГПК України встановлено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами:

підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів;

державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України;

прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави;

Рахункової палати, яка звертається до господарського суду в інтересах держави в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Господарський суд порушує справи про банкрутство за письмовою заявою будь-кого з кредиторів, боржника.

Згідно зі ст.12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі, у тому числі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, склад учасників спору, визначений у позовній заяві, не відповідає приписам ст.1 ГПК України, крім цього позовна заява не підвідомча господарським судам згідно приписів ст. 12 ГПК України, оскільки не є справою про банкрутство.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо спорів із Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, викладених, зокрема, в постанові від 09.11.2016 у справі № 6-2309цс16, зазначив наступне:

"Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до статті 47 Закону уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

У даній справі спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди й в силу вимог закону саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати зазначені кошти від імені сторони правочину.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Враховуючи вищезазначене, звернення позивача до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства".

Щодо посилань апелянта на постанови Верховного Суду України від 16.02.2016 та від 15.06.2016, то фактичні обставини даної справи суттєво відрізняються від фактичних обставин справ, за якими надавались висновки Верховним Судом України.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що ухвала господарського суду міста Києва від 22.09.2016 у справі № 910/17255/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 22.09.2016 у справі № 910/17255/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/17255/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

Л.П. Зубець