КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа№ 911/2063/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

За участі представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Київської області від 15.09.2016 року (повний текст складено та підписано 19.09.2016) у справі № 911/2063/16 (суддя - Антонова В.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 34 282,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.09.2016 у справі № 911/2063/16 в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ФОП - ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 15.09.2016 у справі № 911/2063/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ФОП - ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 30.11.2016.

Представник відповідача у судове засідання 30.11.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку представника позивача, колегія суддів дійшла до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників відповідача.

Представник позивача у судове засідання з'явився на надав пояснення по суті спору.

Крім того, 30.11.2016 представником позивача було заявлено клопотання про долучення додаткових доказів, а саме доказів звернення до правоохоронних органів щодо конфліктної ситуації яка склалась між сторонами, та результатів розгляду звернення позивача.

Обґрунтовуючи подання додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, позивач зазначив, що вказані докази були отримані ним вже після прийняття оскаржуваного рішення з незалежних від нього причини, а тому не могли бути подані до суду першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи та подане клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання є обґрунтованим, а додаткові докази, з метою повного дослідження обставин справи та захисту прав та охоронюваних законом інтересів сторін, мають бути залучені до матеріалів справи та досліджені при вирішенні даного спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

28.04.2016 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (виконавець) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 (замовник) укладено заявку на здійснення міжнародного перевезення №333.

Відповідно до п. 5 Заявки вартість перевезення складає 1 200,00 євро.

Згідно п. 5.1, 5.2 заявки сторони погодили, що оплата має здійснюватись готівкою в офісі за адресою: АДРЕСА_2 після розвантаження автомобіля та отримання замовником оригінала «ЦМР» накладної.

Зазначена заявка підписана та скріплена печатками обома сторонами.

На виконання зазначеної вище заявки позивач здійснив перевезення вантажу, що підтверджується наявною в матеріалах справи міжнародною транспортною накладною №1139052 та не заперечується відповідачем.

За твердженням позивача позивач, 19.05.2016 водій позивача з'явився за адресою зазначеною в заявці, а саме АДРЕСА_2 для отримання коштів за перевезення вантажу, однак отримав відмову в отриманні коштів, у зв'язку з чим звернувся до поліції.

При цьому доказів звернення до поліції до матеріалів справи позивачем, станом на момент розгляду справи судом першої інстанції, надано не було.

Натомість, з доданих позивачем додаткових доказів, а саме з висновку про результати розгляду звернення громадянина від 26.05.2016 наданого Старшим інспектором Дарницького управління поліції ГУ НП в місті Києві вбачається, що 19.05.2016 надійшло усне звернення громадянина ОСОБА_3, щодо конфлікту в офісі, щодо невиплати зарплати, що мало місце по АДРЕСА_2, а патрульні поліцейські на місці конфлікту роз'яснили громадянину ОСОБА_3 порядок звернення до суду.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_3 19.05.2016 дійсно перебував за адресою: АДРЕСА_2, однак доказів перебування безпосередньо в офісі 358 матеріали справи не містять.

27.05.2016 позивач направив на адресу відповідача вимогу, згідно якої просив сплатити заборгованість за перевезення та надав документи, зокрема, рахунок на оплату, міжнародну транспортну накладну та акт виконаних робіт.

Однак, оскільки відповідач на зазначену вимогу не відповів та коштів не сплатив, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення зазначеної заборгованості за послуги перевезення.

19.08.2016, після звернення позивачем до суді, відповідач на адресу позивача направив вимогу, згідно якої вимагав з'явитись за адресою АДРЕСА_2 для отримання коштів у готівковій формі (еквівалент 1 200,00 євро) згідно заявки.

Як зазначає відповідач та не заперечується позивачем, останній за зазначеною в заявці адресою на вимогу відповідача для отримання коштів за здійснене перевезення не з'являвся.

Предметом позову є вимога про стягнення 34 185,12 грн. боргу за послуги вантажного перевезення та 3 % річних за час прострочення.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу.

Положеннями ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 920 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1, 4 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно ч. 1, 2 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вказав на те, що позивач не вчинивши дій з отримання коштів за адресою АДРЕСА_2, як це було передбачено сторонами в заявці №333 від 28.04.2016, позбавив можливості відповідача виконати умови Заявки в частині оплати отриманих послуг, однак з такими висновками суд першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

В пункті 5.2. Заявки сторони погодили, що строк оплати: після розвантаження автомобіля та отримання замовником оригінала «ЦМР» накладної.

Обставини справи свідчать, що позивачем послуги з перевезення було надано в повному обсязі, а відповідно строк оплати наданих послуг є таким, що настав, а вартість послуг погоджена сторонами в п.5 Заявки та становить 1200,00 євро.

У свою чергу, пункт 5.1. форма оплати: готівкою в офісі за адресою: АДРЕСА_2, не містить умов, що нез'явлення перевізника або його уповноваженого представника є відкладальною обставиною щодо виконання замовником зобов'язання з оплати отриманих послуг.

Крім того, разом з вимогою від 27.05.2016 (т. 1 а.с. 19) позивач направив відповідачу рахунок на оплату наданих послуг з банківськими реквізитами, який відповідачем оплачено не було.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач безпідставно ухиляється від виконання зобов'язання з оплати наданих послуг, а тому позовні вимоги про стягнення 34 185,12 грн. (12000,00 євро * 28,4876 грн./євро за курсом станом на 19 травня 2016 року) є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а висновок суду першої інстанції про прострочення кредитора не відповідає дійсним обставинам справи.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3 % річних, за період прострочення, в сумі 97,72 грн. Колегія суддів вважає розрахунок 3 % річних обґрунтованим та арифметично правильним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають стягненню.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 15.09.2016 року у справі № 911/2063/16 підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.09.2016 року у справі № 911/2063/16 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 34 185,12 грн. (тридцять чотири тисячі сто вісімдесят п'ять грн. 12 коп.) заборгованості за вантажне перевезення, 97,72 грн. (дев'яносто сім грн. 72 коп.) 3 відсотків річних, 1378,00 (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору за подання позовної заяви та 1 515,80 грн. (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять грн. 80 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.

6. Матеріали справи № 911/2063/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко