ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" грудня 2016 р.Справа № 916/2612/16

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Одесатурист";

до відповідача ОСОБА_1 міська рада Одеської області

про скасування рішення

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - за дорученням;

Від відповідача: ОСОБА_4 - за дорученням;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Одесатурист" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 міської ради Одеської області, згідно з якою просить суд скасувати як незаконне рішення ОСОБА_1 міської ради від 08.07.2016 року за №1010-VІ про припинення Акціонерному товариству по туризму та екскурсіях „Одесатурист права постійного користування земельною ділянкою за адресою: Одеська область місто Ізмаїл вул..Кутузова, 1-а.

Ухвалою суду від 28 вересня 2016 року порушено провадження у справі №916/2612/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні.

17.10.2016 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги позивача не визнає та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю з підстав викладених у відзиві на позов.

14.11.2016 року представник позивача надав уточнення до позовної заяви, в якої по суті виклав заперечення на відзив відповідача, уточнення прийняті судом до розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.11.2016 року звернулася до суду з клопотанням в порядку ст. 69 ГПК України, вказане клопотання судом розглянуто та задоволено ухвалою суду від 14.11.2016 року строк розгляду справи продовжено до 8 грудня 2016 року, розгляд справи відкладено на 28.11.2016 року.

У судовому засіданні 28.11.2016 року представник відповідача надав письмові пояснення стосовно заявлених вимог позивача, вказані пояснення долучено до матеріалів справи.

Позивачем на вимогу суду 28.11.2016 року надано письмові докази, які долучено до матеріалів справи.

По справі в порядку ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 05.12.2016 року.

Представники позивача у судове засідання зявилися, позов підтримують та просили суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача у судове засідання зявився, вимоги позивача не визнає та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні від 5 грудня 2016р. за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне:

Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 08 липня 2016 року на 11 сесії VІІ скликання за №1010- VІІ прийнято рішення „Про припинення Акціонерному товариству по туризму та екскурсіях „Одесатурист права постійного користування земельною ділянкою за адресою: вулиця Кутузова, 1-а у місті Ізмаїл Одеської області.

Вказаним рішенням АТ «Одесатурист» припинено право постійного користування земельною ділянкою за адресою: вулиця Кутузова, 1-а у місті Ізмаїл Одеської області, зараховано вказану земельну ділянку до складу земель запасу, державний акт на право постійного користування землею серія І-ОД-28 № 005108 вважати таким, що втратив чинність.

Позивач вважає зазначене рішення незаконним та зазначає, що 15 червня 1998 року АТ «Одесатурист» було видано державний акт на право постійного користування землею серія І-ОД-28 № 005108 на земельну ділянку площею 2,9081 гектарів для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд, про що в Книзі записів державних актів на право постійного користування зроблено запис № 70. На зазначеній земельній ділянці розташований комплекс споруд турготелю «Дунай», що підтверджується свідоцтвом про право власності № 35 від 23.11.2000.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Одесатурист» () припинено, а юридичною особою-правонаступником зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальність «Одесатурист» (далі - ТОВ «Одесатурист») (), що зареєстровано 02.02.2012.

У позовній заяві позивач вказує, що протоколом від 01.02.2012 № 1 установчих зборів засновників ТОВ «Одесатурист» було затверджено передавальний акт, що укладений між ТОВ «Одесатурист та АТ «Одесатурист». Тобто відбулося правонаступництво - перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого та у відповідності до статті 107 ЦК України затверджено передавальний баланс.

Позивач вказує на те, що діючим законодавством не встановлено припинення права на земельну ділянку внаслідок перетворення юридичної особи, законодавством передбачено автоматичний і безумовний перехід при перетворенні прав і обов'язків до правонаступника включаючи і право користування земельною ділянкою. Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14).

У відповідності до частини 2 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Таким чином, господарюючі суб'єкти, які користуються земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, не зобов'язані вчиняти дії, пов'язані із переоформленням такого права.

Акт на право постійного користування землею є правовстановлюючим документом, недійсність (або нечинність) якого може бути встановлено тільки за рішенням суду за позовом заінтересованих осіб. Прийняття рішення про припинення права користування землею в зв'язку із перетворенням юридичної особи та визнання нечинним акта на право користування землею не відноситься до компетенції відповідача, який повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

На думку позивача, відповідач скасовуючи державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, перевищив свої повноваження, передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» і прийняв рішення, яке не відноситься до його компетенції. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міській раді не надані повноваження скасувати рішення чи акт інших органів влади.

Виходячи з наведеного, оспорюване рішення не відповідає вимогам законодавства, що є підставою для його скасування як незаконного.

У свою чергу, представник відповідача вимоги позивача не визнає та зазначає, відповідно до рішення ОСОБА_1 ради народних депутатів № 174-ХХІІ від 25.02.1998 Акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Одесатурист» було видано державний акт серії І-ОД28 № 005108 від 15.06.1998р. на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 2, 9081 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд. Відповідно до свідоцтва про право власності № 35 від 10.01.2001р. Акціонерному товариству «Одесатурист» на праві колективної власності належав турготель «Дунай», який складався з одної основної будівлі, що знаходилася за адресою: м. Ізмаїл, вул. Кутузова, 1-а. 02.02.2012 Акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Одесатурист» припинено та його особою-правонаступником зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Одесатурист».

Крім того представник відповідача зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.01.2010 громадянка ОСОБА_5 купила 13/600 частин готельного комплексу, що розташований за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Кутузова. 1-а. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2016р. ОСОБА_6 належить спадщина, яка складається 7/75 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Кутузова, 1-а, відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 23.03.2016 ОСОБА_7 прийняв в дар 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, ще знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Кутузова, 1-а. Крім того, за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.08.2015р. існують інші співвласники нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Кутузова, 1-а. На підставі зміни власників нерухомого майна, що знаходиться, адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Кутузова, 1-а, та з метою оформлення права користування земельною ділянкою співвласників ОСОБА_1 міською радою було прийняте рішення № 1010-VII від 08 липня 2016 року.

Згідно інформації яка міститься у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Кутузова, будинок 1-а, від 09.11.2016, за позивачем ТОВ «Одесатурист», не зареєстровано права власності на нерухоме майно.

Відповідно до рішення ОСОБА_1 ради народних депутатів № 174-ХХІІ від 25.02.1998 Акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Одесатурист» було видано державний акт серії І-ОД28 № 005108 від 15.06.1998 на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 2, 9081 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд. Відповідно до свідоцтва про право власності № 35 від 10.01.2001 Акціонерному товариству «Одесатурист» на праві колективної власності належав турготель «Дунай», який складався з одної основної будівлі, що знаходилася за адресою: м. Ізмаїл, вул. Кутузова, 1-а на території оскаржуваної земельної ділянки, але за ТОВ «Одесатурист» права власності на нерухоме майно за адресою: м. Ізмаїл, вул. Кутузова, 1-а, не зареєстровано.

Відповідно до Довідки від 09.11.2016 право приватної спільної власності на готельний комплекс за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Кутузова. будинок 1а, зареєстровано за приватним підприємством «Ізмаїл-Дунай-Холдінг» (1/90 частка), ОСОБА_8 (13/600 часток) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунай плюс» (1741/1800 частки).

За змістом статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, на думку відповідача право ТОВ «Одесатурист» у зв'язку з прийняттям рішення ОСОБА_1 міської ради № 1010-VII від 08 липня 2016 року «Про припинення Акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Одесатурист» права постійного користування земельною ділянкою за адресою: вулиця Кутузова, 1-а у м. Ізмаїл Одеської області» не порушено та позов задоволенню не підлягає.

Досліджуючи матеріали справи, аналізуючи норми чинного законодавства, що стосується суті спору, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним, а також припинення дії, яка порушує право, аналогічна позиція викладена у ст. 20 Господарського кодексу України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 152 Земельного кодексу України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом в т.ч. визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є обєктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обовязків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 Земельного кодексу України закріплює субєктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є субєктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є субєктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є субєктом права власності на землі державної власності.

З огляду на положення ч. 1 ст. 83, ч.1 ст. 84 Земельного кодексу України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст; у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних рад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.2, 3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За ст.122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 Земельного кодексу України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 Земельного кодексу України установлено, що самостійними субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання з регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

В ході розгляду позову встановлено, що рішенням ОСОБА_1 міської ради від 08 липня 2016 року на 11 сесії VІІ скликання за №1010- VІІ прийнято рішення „Про припинення Акціонерному товариству по туризму та екскурсіях „Одесатурист права постійного користування земельною ділянкою за адресою: вулиця Кутузова, 1-а у місті Ізмаїл Одеської області. Вказаним рішенням АТ «Одесатурист» припинено право постійного користування земельною ділянкою за адресою: вулиця Кутузова, 1-а у місті Ізмаїл Одеської області, зараховано вказану земельну ділянку до складу земель запасу, державний акт на право постійного користування землею серія І-ОД-28 № 005108 вважати таким, що втратив чинність.

Оскаржуване рішення №1010- VІІ від 08.07.2016р. „Про припинення Акціонерному товариству по туризму та екскурсіях „Одесатурист права постійного користування земельною ділянкою за адресою: вулиця Кутузова, 1-а у місті Ізмаїл Одеської області прийнято на підставі того, що власниками майна є інші юридичні та фізичні особи, а саме: приватне підприємство «Ізмаїл-Дунай-Холдінг» (1/90 частка), ОСОБА_9 (13/600 часток) та ТОВ «Дунай плюс» (1741/1800 частки).

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно приписам статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на те, що оскаржуване рішення прийнято щодо АТ по туризму та екскурсіях „Одесатурист правонаступником якого стало ТОВ „Одесатурист, то судом досліджуються докази в межах наявності права власності на обєкти нерухомості, які розташовані за земельній ділянці наданої у постійне користування на підставі державного акту №1-ОД-28 №005108.

В ході розгляду справи встановлено відсутність зареєстрованого нерухомого майна за ТОВ „Одесатурист за адресою: Одеська область місто Ізмаїл вул.. Кутузова 1-а.

Більш того згідно свідоцтва на право власності №35 турготель „Дунай належав АТ „Одесатурист на праві колективної власності. Зі статуту ТОВ „Одесатурист не вбачається, що вказане майно було прийнято до статутного капіталу, розмір якого складає лише 374,40 гривень, відповідно статуту ТОВ „Дунай плюс зареєстрованого 26.03.2013 року є самостійною юридичною особою учасником товариства якого є Товариство з обмеженою відповідальністю „Одесатурист та внеском до статутного капіталу є цілісний майновий комплекс готельно-оздоровчого комплексу „Дунай, який знаходиться за адресою: Одеська область місто Ізмаїл вул.. Кутузова, 1а.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Кутузова, будинок 1-а, від 25.11.2016, зробленого судом, зазначено

- житловий будинок, з господарськими будівлями та надвірними спорудами, обєкт житлової нерухомості загальною площею 225,6 кв.м., спільна частка 1/5 належить ОСОБА_7; 7/75 спільна частка належить ОСОБА_6;

- будівлі нерухомого майна готель „А, склад „Б, „Ж, столярна „В, гараж „Д, прохідна „Е, кафе „З, будівля „И, будівля „К, будівля „Л загальна площа 151,8 кв.м власник 1/1 приватна ОСОБА_5, спільна частка 1/90 готельний комплекс загальною площею 75,6 кв.м належить ОСОБА_10.

За змістом статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331. статті 657 ЦК України покупець нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно.

У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку на якій воно розміщене, необхідно враховувати, ідо така особа набула права на відповідну земельну ділянку. З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути (яке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК. України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою закріплено статтею 141 Земельного кодексу України

Підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земелькою ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених ним Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій державних чи комунальних

підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плаї и;

є) набуття іншою особою прана власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці

Статтею 120 Земельного кодексу України законодавчо закріплено перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду:

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруди, на умовах оренди.

Статтею 142 ЗК України передбачено порядок вилучення земельної ділянки у разі добровільної відмови користувача що згідно з частиною ) цієї статті здійснюється виключно на підставі його заяви. За змістом ст. ст. 143-151 ЗК України передбачено і інші випадки припинення права на земельну ділянку та порядок припинення такого права, зокрема, у випадках вилучення земельних ділянок для суспільних та інших потреб.

З вищенаведеного вбачається ще добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (пункт „а ст. 141 ЗК України) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених Земельним Кодексом України (пункт „б ст.141 ЗК України), та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (пункт „є ст. 141 ЗК України), є окремими, самостійними та незалежними підставами для припинення права на земельну ділянку

Таку саму позицію було викладено у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у спразі № 306/818/15-ц.

На підставі зміни власників нерухомого майна, що знаходиться, адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Кутузова, 1-а, та з метою оформлення права користування земельною ділянкою співвласників відповідно до вищевказаних норм діючого законодавства ОСОБА_1 міською радою було прийняте рішення № 1010-VII від 08 липня 2016 року

Згідно із ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, основною підставою для визнання акта недійсним є порушення прав та охоронюваних інтересів позивача.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ „Одесатурист.

Керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 09 грудня 2016 р.

Суддя Г.І. Гуляк