РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016Справа № 910/16577/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Егрікалчерел М і Т»
До1. Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель закарпатської обласної ради» 2. закарпатська обласна рада
Провідшкодування збитків 789 443,00 грн.

Суддя Домнічева І.О.

Представники:

від позивача: Майор І.В. - за довіреністю;

від відповідача-1: Реплюк Н.М. - за довіреністю;

від відповідача-2: Сигидін О.І. - за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Егрікалчерел М і Т» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та Закарпатської обласної рада про відшкодування збитків 789 443,00 грн.

Ухвалою від 12.09.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.10.2016 р.

04.10.2016 р. від відповідача-1 через відділ діловодства суду надійшло клопотання про повернення позовної заяви.

Судове засідання 04.10.2016 р. не відбулося.

Наступне судове засідання було призначено на 08.11.2016 р.

25.10.2016 р. від відповідача-2 через відділ діловодства суду надійшло клопотання про повернення позовної заяви.

08.11.2016 р. від відповідача-1 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позов та документи на виконання ухвали суду.

Ухвалою від 08.11.2016 р. продовжено строк розгляду спору у справі відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 15.11.2016 р.

15.11.2016 р. від відповідача-2 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позов.

Ухвалою від 15.11.2016 р. розгляд справи було відкладено на 22.11.2016 р.

22.11.2016 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли заперечення на відзив.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю; представники відповідачів проти позову заперечили.

У судовому засіданні 22.11.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді матеріалів справи встановлено, наступне.

11.02.2008 р. між ОКП «Будинкоуправління адмінбудівель» (відповідач-1) та ТОВ «Егрікалчерел М і Т» (позивач) було укладено договір підряду на реконструкцію.

Відповідно до умов договору, позивач повинен здійснити реконструкцію частини гуртожитку за адресою: м. Ужгород, вул. І. Франка, 58, в 40-квартирному житловому будинку з надбудовою мансардного поверху на 15 квартир загальною площею, що підлягає реконструкції 3 382,16 кв. м.

Також цього ж числа, сторонами було підписано протокол погодження договірної ціни на виконання робіт, що є додатком № 1 до договору.

16.07.2008 р. було укладено додаткову угоду до договору, відповідно до якої позивач здійснює реконструкцію лише частини гуртожитку за адресою: м. Ужгород, вул. І. Франка, 58.

18.07.2008 р. між позивачем та відповідачем-1 була укладена додаткова угода про внесення змін до договору від 11.02.2008 р., за змістом якої сторони погодили п.п. 15.1, 16.1., 16.2. викласти в наступній редакції:

« 15.1. Приймання-передача виконаних підрядником робіт на об'єкті проводяться сторонами щомісячно до 30 числа поточного місяця і оформлюються актом виконаних робіт, який підписується сторонами по договору та організацією, яка здійснювала технічний нагляд за виконанням будівельних робіт».

« 16.1. Розрахунки за виконані роботи, поставлені будівельні матеріали та обладнання на об'єкті будівництва проводяться на підставі підписаного сторонами протоколу про обсяги виконаних робіт та їх вартість на об'єкті будівництва на підставі підписаних сторонами щомісячних актів виконаних робіт. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником і передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів у замовника виникає зобов'язання щодо проведення розрахунків по договору з підрядником».

« 16.2. Оплата виконаних робіт проводиться після введення об'єкта в експлуатацію, протягом 45 днів з дати підписання сторонами протоколу про обсяги виконаних робіт та їх вартість на об'єкті будівництва, але не пізніше дня укладення договору купівлі-продажу квартир, відповідно до п. 4.3.7. цього договору, безпосередньо покупцями квартир на розрахунковий рахунок підрядника, відкритий в банку, що надав кредит на фінансування реконструкції».

Як вбачається, дане положення договору передбачає, що платниками за виконані роботи є потенційні власники квартир, а не відповідача. При чому, список таких осіб був затверджений рішенням шостої сесії V скликання Закарпатської обласної ради № 246 від 07.03.2007 р. «Про реконструкцію гуртожитку за адресою: м. Ужгород, вул. І. Франка, 58».

Рішенням двадцять п'ятої сесії V скликання Закарпатської обласної ради від 07.08.2009 р. № 935 «Про проведення аукціону з відчуження майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області» прийнято рішення про відчуження на конкурентних засадах шляхом проведення біржового аукціону гуртожитку за адресою: м. Ужгород, вул. І. Франка, 58Б, тобто того гуртожитку, в якому позивач здійснював реконструкцію.

Крім того, на двадцять шостій сесії V скликання Закарпатської обласної ради прийнято рішення № 1008 від05.11.2009 р. «Про визнання рішень обласної ради такими, що втратили чинність». Даним рішенням визнано таким, що втратило чинність рішення обласної ради від 07.03.2007 р. № 246 «Про реконструкцію гуртожитку за адресою: м. Ужгород, вул. І. Франка, 58», тобто підстава, якою керувався відповідач-1, укладаючи договір підряду від 11.02.2008 р., перестала існувати.

Згідно з частиною 1 статті 855 Цивільного кодексу України, якщо предмет договору підряду до здачі його замовникові був випадково знищений або закінчення роботи стало неможливим без вини сторін, підрядник не має права вимагати плати за роботу.

З позовної заяви вбачається, що позивачем як підставу позовних вимог названо акти приймання виконаних робіт, а саме акт № 71 за червень 2009 р. на суму 524 469,60 грн. та акт № 78 за липень 2009 р. на суму 260 265,60 грн. Тобто, разом сума складає 784 735,20 грн. та стосується об'єкта площею 3 382,16 кв. м.

Вищевказані акти як підстава позовних вимог суд до уваги не приймає, оскільки безпосередньо сам позивач своїм листом № 121-04 від 09.04.2009 р., який був адресований відповідачу-1 підтвердив, що роботи на даний час (квітень 2009 р.) призупинені у зв'язку з відсутністю фінансування.

Додатковою угодою від 18.07.2008 р., як було вказано вище, були внесені зміни до договору підряду, а саме те, що оплата виконаних робіт проводиться після введення об'єкту в експлуатацію протягом 45 днів з дати підписання сторонами протоколу про обсяги виконаних робіт та їх вартість на об'єкті будівництва, але не пізніше дня укладення договору купівлі-продажу квартир, відповідно до пункту 4.3.7. договору підряду (згода банку, що здійснює фінансування реконструкції), безпосередньо покупцями квартир на розрахунковий рахунок підрядника відкритий в банку, що надав кредит на фінансування реконструкції. Дане положення договору підряду передбачає, що платниками за виконані роботи є саме потенційні власники квартир реконструйованого гуртожитку, а не відповідачі.

15.10.2009 р. було проведено аукціон з продажу гуртожитку за адресою: м. Ужгород, вул. І.Франка, 58Б. Переможцем-покупцем став позивач.

06.11.2009 р. між позивачем та Закарпатською обласною радою було укладено договір купівлі-продажу гуртожитку. Даний договір було укладено без врахування поліпшень на об'єкті.

Відповідно до статті 606 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

У своїй позовні заяві позивач посилається на те, що суд касаційної інстанції при перегляді рішення та постанови у справі № 31/187 зазначив, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є звернення до суду із позовом про відшкодування збитків.

Натомість, у постанові Вищого господарського суду України від 21.07.2015 р. у справі № 31/187 зазначено, що за умови доведеності обставин виконання підрядником робіт за договором, останній вправі звернутися з до суду із позовом про відшкодування збитків.

При цьому, в даній постанові зазначено, що обставини виконання підрядником робіт за договором мають бути оцінені з урахуванням висновків, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 09.02.2010 р. у справі № 26/207 (21/219) щодо обсягів виконаних робіт Приватним підприємством «Фірма ЗМП» з реконструкції будинку у м. Ужгород, по вул. І. Франка, 58.

Згідно статті 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Позивачем не надано доказів понесення ним витрат з вини відповідача, а також не надано доказів втрати або пошкодження майна.

У роз'ясненні Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» зазначається, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або у утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України, відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто, відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв'язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Також статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки мають бути реальними. З зазначено вище вбачається, що станом на день звернення до суду за захистом свого порушеного права про відшкодування збитків, особа має бути такою, якій вже завдано шкоду, понесену майном, яка виявляється в зменшенні його цінності та при наявності належних доказів, які б свідчили про затрати, в даному випадку, позивача, понесені на усунення цих недоліків (реальність понесених збитків).

В обґрунтування розміру заявлених до стягнення збитків, позивач посилається на Висновок судово-будівельної експертизи по господарській справі № 31/187 № 873 від 12.09.2013 р.

Проте, даний висновок не є належним доказом на підтвердження розміру понесених збитків, оскільки відповідно до частини 3 статті 623 Цивільного кодексу України, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Аналогічні норми зазначені у частинах 2, 3 статті 225 Господарського кодексу України.

За змістом частини 5 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Частиною 1 та частиною 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на поставлені питання, судові експерти при здійсненні дослідження керувались виключно матеріалами справи, однак це не позбавляє суд необхідності надати висновкам експертів належну правову оцінку.

За змістом статті 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22 січня 2013 р. у справі N 3-72гс12).

Позивачем не надано жодних доказів протиправної поведінки відповідачів та не доведено наявності збитків, як складової цивільного правопорушення, що виключає можливість настання цивільно-правової відповідальності відповідача-1 у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків у даній справі.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори: наявність реальних збитків; вина заподіювача збитків; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Тобто, позивач повинен довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Так, при визначені розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Разом з цим, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню. Опосередковані збитки підпадають під поняття комерційного ризику, визначеного ст. 44 Господарського кодексу України та не підлягають відшкодуванню, оскільки є складовою підприємницької діяльності.

Такої ж правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 19.03.2015 р. у справі № 910/19489/15.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено об'єктивну та суб'єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та понесеними позивачем збитків саме у розмірі 789 443,00 грн., зокрема, сам факт спричинення саме відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача, розмір завданих збитків.

Оскільки, позивачем не було доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, не доведено об'єктивну та суб'єктивну сторони спричинених відповідачем збитків саме у визначеному позивачем розмірі, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою саме відповідача і понесеними збитками позивачем, позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин та керуючись ст. ст. 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.11.2016 р.

Суддя І.О. Домнічева