ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 грудня 2016 року Справа № 902/354/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Короткевича О.Є.,
Панової І.Ю.,
розглянувши матеріали касаційної скаргиарбітражного керуючого Мельника Василя Олексійовича, м. Житомир
та постанову та ухвалу від 03.10.2016 Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2016 господарського суду Вінницької області
у справі№ 902/354/16 господарського суду Вінницької області
за заявою боржника приватного акціонерного товариства "Стрижавський кар'єр", смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області
провизнання банкрутом
розпорядник майна арбітражний керуючий Болховітін В.М.

В С Т А Н О В И В :

Подана арбітражним керуючим Мельником В.О. касаційна скарга від 09.11.2016, не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, арбітражний керуючий Мельник В.О. оскаржує в касаційному порядку постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.10.2016, що була винесена за результатами здійснення перегляду в апеляційному порядку ухвали господарського суду Вінницької області від 12.08.2016 про порушення справи про банкрутство ПАТ "Стрижавський кар'єр", введення процедури розпорядження майном та призначення розпорядника майна. Згідно касаційних вимог заявник просить переглянути та скасувати вказані судові рішення в частині призначення розпорядника майна ПАТ "Стрижавський кар'єр" - арбітражного керуючого Болховітіна Віталія Михайловича та саме в цій частині прийняти нове рішення.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 № 4212- VІ, що набрала законної сили з 19.01.2013, якою визначено особливості оскарження судових рішень у процедурі банкрутства, ухвали господарського суду, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 41 ГПК України, якою встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 11113 ГПК України ухвали місцевого та апеляційного господарського суду можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною першою статті 106 цього Кодексу.

В свою чергу нормами п.10 ч.1 ст.106 вказаного кодексу передбачено, що окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвала місцевого господарського суду від 12.08.2016 про порушення справи про банкрутство боржника, введення стосовно нього процедури розпорядження майном та призначення розпорядника майна, за результатами перегляду якої була прийнята оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції від 03.10.2016, винесена відповідно до норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 № 4212-VІ, що набрала законної сили з 19.01.2013.

Згідно норм ч. 3 ст. 8 цього закону у касаційному порядку можуть бути оскаржені постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду таких судових рішень: ухвали про порушення справи про банкрутство, ухвали про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про звільнення (усунення, припинення повноважень) арбітражного керуючого, ухвали про перехід до наступної судової процедури, ухвали про затвердження плану санації, ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, наведений перелік судових рішень, що підлягають оскарженню в касаційному порядку, є вичерпним.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що з моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому ч. 3 ст. 8 Закону про банкрутство слід розуміти таким чином, що нею встановлено деякі особливості та обмеження у реалізації права на касаційне оскарження судових рішень у процедурі банкрутства, які полягають, зокрема, у завершенні розгляду питань, що розглядаються у межах справи про банкрутство, у тому числі за результатами розгляду питання про призначення розпорядника майна, із завершенням відповідного апеляційного провадження.

Аналогічний висновок наведений в постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 916/2019/13, від 18.11.2015 у справі № 910/15007/14, від 23.12.2015 у справі № 903/33/15, від 27.01.2016 у справі № Б11/009-12, від 27.01.2016 у справі № 922/4908/13 та ін.

Таким чином, і ухвала першої інстанції про порушення справи про банкрутство, відкриття процедури розпорядження майном та призначення розпорядника майна, і постанова суду апеляційної інстанції, що прийнята за результатами перегляду вказаної ухвали місцевого суду, в разі оскарження цих судових рішень лише в частині призначення розпорядника майна боржника, не підлягають оскарженню до суду касаційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 62 ГПК України суд відмовляє у прийнятті позовної заяви (у даному випадку - касаційної скарги), якщо вона не підлягає розгляду в господарських судах України.

Враховуючи викладене, у прийнятті касаційної скарги арбітражного керуючого Мельника В.О. на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 та ухвалу господарського суду Вінницької області від 12.08.2016 в частині призначення розпорядника майна ПАТ "Стрижавський кар'єр" - арбітражного керуючого Болховітіна Віталія Михайловича, слід відмовити.

У зв'язку із викладеним клопотання про відновлення пропущеного строку касаційного оскарження згаданих судових рішень у відповідній частині не розглядається.

Керуючись нормами ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 53, п. 1ч. 1 ст. 62, ст.ст. 86, 106, 107, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити арбітражному керуючому Мельнику Василю Олексійовичу в прийнятті касаційної скарги на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 та ухвалу господарського суду Вінницької області від 12.08.2016 в частині призначення розпорядника майна ПАТ "Стрижавський кар'єр" - арбітражного керуючого Болховітіна Віталія Михайловича у справі № 902/354/16.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді О.Є. Короткевич

І.Ю. Панова