ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" грудня 2016 р.Справа № 924/1011/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КВС-Україна" м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" с. Ганнопіль, Славутського району, Хмельницької області

про стягнення 180 448,46 грн.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 29.04.16р.

відповідача: не з'явився

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся із позовом до суду про стягнення із відповідача 134 027,42грн. боргу по сплаті винагороди згідно умов Ліцензійної угоди №VR-001 за сортами зернових культур, 29 248,24грн. пені, 13 402,74грн. штрафу, 3 770,06грн. 3% річних обґрунтовуючи позовні вимоги положеннями угоди та нормами ст. 526-545, ст.ст. 1107-1111 ЦК України, ст.ст.20, 154-162, 173, 174, 193, 216, 218, 230 - 232 ГК України.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, письмової позиції з приводу заявлених позовних вимог суду не надав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції

14.11.16р. від ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів у зв'язку із важкими погодними умовами. Клопотання судом відхиляється за необґрунтованістю. При цьому судом враховується, що за клопотанням відповідача розгляд справи неодноразово відкладався, однак відповідач представника не направив, письмового відзиву не надав.

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.75 ГПК України розглядати справу за наявними матеріалами.

Розглядом наявних матеріалів встановлено.

03.09.10р. між КВС Лохов (ліцензіар) та ТОВ "КВС-Україна" (ліцензіатор) укладена ліцензійна угода №VR-001 по сортам зернових культур.

19.08.14р. ТОВ "КВС-Україна" (ліцензіар) та ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" (ліцензіатор) враховуючи, що ТОВ "КВС-Україна" як Ліцензіар має права представляти сорт озимої пшениці " Кубус" на території України на основі Ліцензійної Угоди № №VR-001 по сортам зернових культур від 03.09.2010р. Причому, він володіє ексклюзивними правами їх представляти і вирощувати, ТОВ "КВС-Україна" як Ліцензіар зацікавлений у відтворенні сорту озимої пшениці Кубус для насіннєвих цілей, а ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" як Ліцензіат виявив бажання придбати на умовах цього договору невиключне право на використання прав, знань і досвіду щодо вирощування в Україні сорту озимої пшениці Кубус уклали ліцензійну угоду № GT-WW/A-016-2014 1.1. відповідно до п.1.1 якої Ліцензіар, який є власником сорту озимої пшениці Кубус, а також володіє всіма правами що стосуються цього сорту; надає Ліцензіату за винагороду у якості роялті права на використання (невиключні ліцензії) сорту озимої пшениці Кубус шляхом виробництва, або відтворення (розмноження) на території України і продажу насіння цього сорту в тому числі надаються рекомендації, щодо технології вирощування насіння.

Ліцензіар гарантує, що має право інтелектуальної власності на сорт озимої пшениці Кубус, що це право належним чином зареєстроване на території України, що Ліцензіар має передбачені законодавством України підтвердження цього (патент на сорт рослин, свідоцтво про державну реєстрацію сорту рослин, інші необхідні документи), а також гарантує дійсність своїх прав інтелектуальної власності відносно сорту Кубус протягом всього строку дії даного Договору.

Пунктом 5.1 угоди сторони передбачили, що Ліцензіат має виплачувати Ліцензіару винагороду (роялті) за авторські права, надані цим договором, а також за технічну допомогу та інші послуги за репродукційне насіння сорту озимої пшениці Кубус, що виробляється і реалізується для посіву. Ставка роялті за 100 кг отриманого (вирощеного) сертифікованого насіння (першої репродукції) становить еквівалент 2,50 €, в, т.ч. ПДВ. Сторони домовились, що незміною сумою винагороди протягом дії всього договору залишається сума, розрахована як еквівалент євро - в розмірі 2,50 євро в т.ч. ПДВ. Ліцензіар виставляє рахунок, в якому розраховує суму винагороди в гривнях, що еквівалентний 2,50євро, в т.ч. ПДВ за офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України на день виставлення рахунку, який діє не більше ніж 10 днів.

Визначення суми роялті до сплати здійснюватиметься Сторонами до 15 жовтня наступного за роком, в якому відбувалось розмноження насіння сортів, на підставі поданої Ліцензіатом інформації про кількість кондиційного насіння, отриманого в процесі такого розмноження і придатного до реалізації та буде фіксуватися у протоколі визначення суми роялті, складеного Сторонами. Перерахування роялті здійснюється одноразово в повному обсязі до 1 листопада кожного року, який є наступним за роком, в якому відбувалось розмноження відповідного насіння. (п.6 угоди).

Згідно п.7 угоди у випадку порушення Ліцензіатом строку оплати, визначеного у п.п.6.2 договору останній зобов'язаний сплатити Ліцензіару пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний календарний день такого прострочення. У разі прострочення сплати роялті більше ніж на 10 календарних днів, Ліцензіат зобов'язується виплатити Ліцензіару дану суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення платежу, сплатити пеню та додатково, крім пені сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості несплаченої/несвоєчасно сплаченої суми.

У разі порушення п.2.2 цього договору Ліцензіат зобов'язаний сплатити Ліцензіару штраф у розмірі, що становить еквівалент 2,50 євро за кожні 100кг проданого насіння сорту пшениці Кубус категорії еліта. Ліцензіар розраховує суму в гривнях, що еквівалентна 2,50євро за офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України на день такого розрахунку.

У відповідності до ст.259 ЦК України та п.6 ст.232 ГК України сторони домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх грошових зобов'язань, а нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань здійснюється без обмежень строку.

Договір набирає сили в день його підписання обома сторонами і діє до 31.12.15р. Закінчення строку дії договору не звільняє покупця від виконання тих зобов'язань, які залишилися невиконаними ним.

Угода підписана представниками сторін та скріплена печатками підприємств.

19.08.14р. між ТОВ "КВС-України" (постачальник) та ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" (покупець) укладено договір поставки №63/15/2014 відповідно до п.1.1 якого в строки (терміни) і на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується передати покупцю у власність насіння сільськогосподарських культур, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар, найменування, асортимент, ціна і якість якого зазначаються в додатку(ах) до цього договору, які є його невід'ємними частинами.

Відповідно до додатку №1 до даного договору постачальник постачає насіння озимої пшениці, зокрема сорту "Кубус", непротруєне, 2013 року врожаю у кількості 198 посівних одиниць, загальною вартістю 216 229,86грн.

Пунктом 6 додаткової угоди сторони передбачили, що поставка товару за цим додатком проводиться тільки після підписання сторонами ліцензійної угоди на використання сорту та отримання клан-копії підписаних уповноваженими представниками сторін ліцензійної угоди, договору поставки та цього додатку, при цьому сторони повинні обмінятись оригіналами протягом 30 календарних днів від моменту підписання.

На підставі видаткових накладних №80492893, № 80492899 від 03.10.2014р. та довіреності №214 від 03.10.14р. відповідачем було отримано насіння пшениці і кількості 198 посівних одиниць на загальну суму 216 229,86грн.

Відповідно до Витягу із Реєстру сертифікатів на насіння та/або садивний матеріал (сертифікат ХН 0001731) відповідач у 2015 році сертифікував 186 000кг пшениці озимої Кубус.

18.05.16р. позивачем було направлено відповідачу вимогу про сплату роялті у розмірі 132 990грн., яка залишена останнім без відповіді, а борг без сплати. Станом на 17.10.16р. борг відповідача становить 4 650євро (134 027,42грн.).

У зв'язку із наявною заборгованістю позивачем нараховані та заявлені до стягнення 1 014,75євро пені за період з 03.11.15р. по 03.05.16р., 130,80євро 3% річних за період з 03.11.15р. по 10.10.16р. та 465євро 10% штрафу.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом взято до уваги таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.14р. між сторонами укладено ліцензійну угоду № GT-WW/A-016-2014 1.1. відповідно до п.1.1 якої позивач, який є власником сорту озимої пшениці Кубус, а також володіє всіма правами що стосуються цього сорту; надає відповідачу за винагороду у якості роялті права на використання (невиключні ліцензії) сорту озимої пшениці Кубус шляхом виробництва, або відтворення (розмноження на території України і продажу насіння цього сорту в тому числі надаються рекомендації, щодо технології вирощування насіння.

Згідно ст.1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі видаткових накладних №80492893, № 80492899 від 03.10.2014р. та довіреності №214 від 03.10.14р. відповідачем було отримано насіння пшениці і кількості 198 посівних одиниць на загальну суму 216 229,86грн.

Відповідно до Витягу із Реєстру сертифікатів на насіння та/або садивний матеріал (сертифікат ХН 0001731) відповідач у 2015 році сертифікував 186 000кг пшениці озимої Кубус.

Судом береться до уваги п.5.1 угоди яким сторони передбачили, що Ліцензіат буде виплачувати Ліцензіару винагороду (роялті) за авторські права, надані цим договором, а також за технічну допомогу та інші послуги за репродукційне насіння сорту озимої пшениці Кубус, що виробляється і реалізується для посіву. Ставка роялті за 100 кг отриманого (вирощеного) сертифікованого насіння (першої репродукції) становить еквівалент 2,50 €, в, т.ч. ПДВ. Сторони домовились, що незміною сумою винагороди протягом дії всього договору залишається сума, розрахована як еквівалент євро - в розмірі 2,50 євро в т.ч. ПДВ. Ліцензіар виставляє рахунок, в якому розраховує суму винагороди в гривнях, що еквівалентний 2,50євро, т.ч. ПДВ за офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України на день виставлення рахунку, який діє не більше ніж 10 днів.

На підставі зазначеного пункту угоди позивачем нарахована сума роялті у розмірі 4 650євро та направлено відповідачу вимогу про сплату останньої, яка залишена відповідачем без відповіді.

Пунктом 5.1 угоди сторони встановили, що визначення сума роялті до сплати здійснюватиметься Сторонами до 15 жовтня наступного за роком, в якому відбувалось розмноження насіння сортів, на підставі поданої Ліцензіатом інформації про кількість кондиційного насіння, отриманого в процесі такого розмноження і придатного до реалізації та буде фіксуватися у протоколі визначення суми роялті, складеного Сторонами. Перерахування роялті здійснюється одноразово в повному обсязі до 1 листопада кожного року, який є наступним за роком, в якому відбувалось розмноження відповідного насіння. (п.6 угоди).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на 17.10.16р. борг відповідача становить 4 650євро (134 027,42грн.).

Наявність заборгованості за ліцензійною угодою ТОВ "СГК "Дніпро" не спростовано, доказів сплати заборгованості до матеріалів справи не подано.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення 4 650євро боргу, що в перерахунку на гривні становить 134 027,42грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3 % річних в розмірі 130,80євро (3 770,06грн.) за період з 03.11.15р. по 31.12.15р. Нарахування 3 % річних здійснено по кожному періоду наявності заборгованості з урахуванням розміру боргу за вказаний період.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд вважає, що позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення 3 % річних в розмірі 130,80євро (3 770,06грн.).

Позивачем також нараховані та заявлені до стягнення 1014,75євро пені за період з 03.11.15р. по 03.05.16р. та 465євро 10% штрафу.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п.7 угоди сторони передбачили, що у випадку порушення Ліцензіатом строку оплати, визначеного у п.п.6.2 договору останній зобов'язаний сплатити Ліцензіару пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний календарний день такого прострочення. У разі прострочення сплати роялті більше ніж на 10 календарних днів, Ліцензіат зобов'язується виплатити Ліцензіару дану суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення платежу, сплатити пеню та додатково, крім пені сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості несплаченої/несвоєчасно сплаченої суми.

У разі порушення п.2.2 цього договору Ліцензіат зобов'язаний сплатити Ліцензіару штраф у розмірі, що становить еквівалент 2,50 євро за кожні 100кг проданого насіння сорту пшениці Кубус категорії еліта. Ліцензіар розраховує суму в гривнях, що еквівалентна 2,50євро за офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України на день такого розрахунку.

Проаналізувавши вказаний розрахунок пені та 10% штрафу, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення 1014,75євро пені (що становить 29 248,24грн.) за період з 03.11.15р. по 03.05.16р. та 465євро 10% штрафу (що становить 13 402,74грн.).

Згідно положень статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному розмірі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача у звязку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "КВС-Україна" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" с. Ганнопіль, Славутського району, Хмельницької області про стягнення 180 448,46 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" с. Ганнопіль, Славутського району, Хмельницької області вул. Миру, 16 () на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КВС-Україна" м. Київ, бульвар Дружби Народів,19 () - 134 027,42грн. (сто тридцять чотири тисячі двадцять сім гривень 42коп.) заборгованості, 29 248,24грн. (двадцять дев'ять тисяч двісті сорок вісім гривень 24коп.) пені, 13 402,74грн. (тринадцять тисяч чотириста дві гривні 74коп.) штрафу, 3 770,06грн. (три тисячі сімсот сімдесят гривень 06коп.) 3% річних та 2 706,73грн. (дві тисячі сімсот шість гривень 73коп.) судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 12.12.16р.

Суддя М.Є. Муха

Віддрук. 4 прим. : 1 - до справи, 2,3 - позивачу (01042, м. Київ, бульвар Дружби Народів, б.19; 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36-Б, літера А2, 3-й поверх), 4 - відповідачу (30030, Хмельницька область, Славутський район, село Ганнопіль, вул. Миру, б.16)