КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. Справа№ 911/244/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників сторін:

позивача не з'явився

відповідача Биковський О.І.

третьої особи Биковський О.І.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції"

на рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2016 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку"

про стягнення 1741322,33 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.10.2016 по справі №911/244/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.11.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 14.11.2016.

В судовому засіданні 14.11.2016 оголошено перерву до 12.12.2016

09 грудня 2016 року представником третьої особи, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано додаткові документи по справі.

В судове засідання 12.12.2016 з'явились представники відповідача та третьої особи.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник позивача повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, явка не визнавалась обов'язковою, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника позивача

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

08 листопада 2013 року між АТ "Банк "Національні інвестиції" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (позичальник) укладено кредитний договір № 366-13ЦВ (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору банк, в порядку та на умовах визначених цим договором, надає позичальнику відновлювальну кредитну лінію у гривні ("валюта кредиту"), а позичальник зобов'язується повернути кредит у строки, встановлені в п. 2.2 цього договору, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання за цим договором.

Пунктом 2.2. Договору визначено графік ліміту заборгованості за кредитною лінією: період з 08.11.2013 року по 19.09.2015 року, сума ліміту заборгованості за кредитною лінією становить 1500000,00 грн. (один мільйон п'ятсот тисяч гривень 00 копійок).

Відповідно до пункту 2.4 Договору строк дії кредитної лінії 681 дні(в): з 08 листопада 2013 року по 19 вересня 2015 року включно.

Пунктом 2.5. Договору сторони погодили, що процентна ставка за користування коштами кредиту становить 25 (двадцять п'ять) процентів річних.

Згідно з п. 4.1. Договору нарахування банком процентів здійснюється на дату сплати процентів за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (траншу) до дня повного його погашення на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом. При цьому, порушення строків погашення кредиту не є підставою для припинення нарахування процентів. День надання кредиту та день його повернення вважаються одним днем.

Відповідно до п. 5.5 Договору позичальник щомісяця сплачує проценти за користування кредитом в останній робочий день місяця, за який сплачуються проценти та одночасно із кінцевим строком повернення кредиту.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за договором (п. 10.18. кредитного договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1500000,00 грн., що підтверджується випискою по особовим рахункам з 08.11.2013 по 28.08.2014.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач свої зобов'язання за Договором, в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів, належним чином не виконав.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, та якщо у договорі встановлений строк виконання зобов'язання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же, час місцевим господарським судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" (кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № Ф-20/15 від 07.09.2015 (далі - Договір про відступлення права вимоги).

Згідно з Договором про відступлення права вимоги замінено кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення первісним кредитором кредитору права вимоги за кредитним договором № 366-13ЦВ від 08.11.2013 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" .

Відповідно до Договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що право вимоги - це права вимог первісного кредитора за кредитним договором до боржника разом з правами вимог первісного кредитора/іпотекодержателя/заставодержателя за договорами забезпечення до боржника/іпотекодавця/заставодавця, що підтверджується документацією, в тому числі, але не виключно: безспірне право вимоги сплати, повернення заборгованості, яка виникла та яка може виникнути у майбутньому (майбутня вимога у розумінні ст. 1078 ЦК України) на підставі кредитного договору та виконання інших зобов'язань боржника, встановлених кредитним договором.

Пунктом 2.2. Договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що разом з правом вимоги за кредитним договором первісний кредитор відступає (передає) кредитору у порядку, передбаченому п. 3.2. цього договору, свої права, вимоги за договорами забезпечення.

Згідно з п. 2.3. Договору про відступлення права вимоги загальний розмір заборгованості боржника, яка виникла та існує на дату укладення цього договору, право вимоги якої відступається первісним кредитором кредитору згідно з цим договором, складає сума в розмірі 1467753,07 грн., в тому числі:

- право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту, відповідно до кредитного договору, в сумі 1432980,00 грн.;

- право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому кредитним договором, нарахованих та несплачених станом на дату укладення цього договору 34773,07 грн.;

- також, на підставі цього договору до кредитора переходить безспірне право вимоги до боржника сплати заборгованості, яка може виникнути у майбутньому (майбутня вимога у розумінні ст. 1078 ЦК України) на підставі кредитного договору, та виконання інших зобов'язань боржника, встановлених кредитним договором.

Пунктом 3.9. Договору про відступлення права вимоги передбачено, що ціна договору, визначена за домовленістю сторін, складає суму грошових коштів в національній валюті України в розмірі 1467753,07 грн. та дорівнює сумі заборгованості боржника на дату укладення цього договору.

Згідно з п. 3.1. Договору про відступлення права вимоги для підтвердження наявності та дійсності права вимоги, що відступається за цим договором, первісний кредитор передає кредитору документацію в порядку та строки, що передбачені цим договором за актом приймання-передачі документації, який є невід'ємною частиною цього договору (додаток 1).

Пунктом 3.2. Договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що зміна сторони у зобов'язанні вважається такою, що відбулася, а право вимоги за кредитним договором вважається відступленим первісним кредитором в момент укладення сторонами Акта заміни кредитора у зобов'язанні (відступленні права вимоги), який є невід'ємною частиною цього договору (додаток 2).

Заперечуючи проти відступлення права вимоги за вищезазначеним договором позивач посилається на те, що під час здійснення тимчасової адміністрації здійснено перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) протягом одного року до дня впровадження тимчасової адміністрації банку, та виявлено ряд правочинів, укладених між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" щодо відступлення права вимоги, які є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року №172 на підставі постанови Правління Національного банку України №613 від 17.09.2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" до категорії неплатоспроможних" з 18.09.2015 року у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Національні інвестиції" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Національні інвестиції" призначено Волощука Ігоря Григоровича.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ "Банк "Національні інвестиції" Волощука Ігоря Григоровича від 16.10.2015 №51-ос договір про відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015 визнано нікчемним.

В той же час, як вірно встановлено місцевим господарським судом постановою Київського апеляційного суду від 07.09.2016 по справі №910/935/16, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.11.2016 відмовлено в позові Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції", в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Національні інвестиції" Волощука Ігоря Григоровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку", треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Поліс", Українське товариство мисливців і рибалок про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Зазначеною постановою встановлено, що Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні Інвестиції", внаслідок укладення з ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" договору відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015, не надано переваги ТОВ "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" щодо задоволення вимог за договором банківського рахунка, згідно з приписами п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а отже і підстави, які б свідчили про нікчемність вищезазначеного правочину, відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що договір відступлення права вимоги №Ф-20/15 від 07.09.2015 є дійсним, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності у позивача права на стягнення 1432980,00 грн. заборгованості та 144700,30 - заборгованості за процентами, оскільки право вимоги повернення заборгованості за Кредитним договором відступлено за договором №Ф-20/15 від 07.09.2015

Також, п. 2.3 договору про відступлення права вимоги передбачено, що на підставі даного договору до кредитора переходить безспірне право вимоги до боржника сплати заборгованості, яка може виникнути у майбутньому (майбутня вимога, в розумінні ст. 1078 ЦК України) на підставі кредитного договору, та виконання інших зобов'язань боржника встановлених договором.

Таким чином, позивачем безпідставно нарахована пеня на заборгованість відповідача за кредитом за період з 20.09.2015 по 15.12.2015 та пеня на заборгованість відповідача за процентами за період з 01.09.2015 по 15.12.2015.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" та скасування рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2016 по справі №911/244/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 04.10.2016 по справі №911/244/16 без змін.

2.Матеріали справи №911/244/16 повернути до Господарського суду Київської області.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай