КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Справа№ 910/10148/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Григорєва Н.В.,

від відповідача - Іорданова Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2016р.

по справі № 910/10148/16 (суддя - Гумега О.В. )

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ АЕРО ДЖЕТ»

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 24 499 236,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.09.2016р. по справі №910/10148/16, враховуючи зменшення розміру позовних вимог, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет» 22 422 991,39 грн. штрафу, 206 700,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2016р. по справі №910/10148/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2016р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» прийнято до провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОГ АЕРО ДЖЕТ» заперечує проти апеляційної скарги, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надало клопотання про витребування у позивача копії залізничних накладних для залучення їх до матеріалів справи для підтвердження здійснення господарських операцій по договору позики від 03.03.2016р. №03/06-16.

Також відповідач просить Київський апеляційний господарський суд максимально зменшити розмір штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

03.03.2016р. між ТОВ «ВОГ АЕРО ДЖЕТ» (позикодавець) та філією «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (позичальник) укладено договір позики №03/03-16, за умовами якого позикодавець передає у позику позичальникові продукцію найменування, марка якої вказується у пункті 1.2. договору, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві продукцію такої ж кількості та не нижчої якості. /а.с. 10, т.1/.

Згідно п. 1.2. договору найменування продукції: паливо рідинне та газ; олив мастильних (дизельне паливо).

Згідно п. 3.1. договору позикодавець зобов'язаний передати позичальникові продукцію відповідно до розділу 2 договору, узгодженими партіями у строк до 18.03.2016р.

Позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві продукцію у кількості фактично поставленої узгодженими партіями, не нижчої якості, як це вказано в пункті 2.2. даного договору, у строк до 31.03.2016р. Кількість продукції, яку позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю, повинна відповідати кількості, вказаній в актах приймання-передачі продукції, підписаних сторонами, відповідно до яких продукція передана у позику. (п. 3.2. договору).

Згідно п. 3.4. договору приймання-передачі продукції від позикодавця до позичальника та від позичальника до позикодавця оформляється двосторонніми актами приймання-передачі, який підписують уповноважені представники сторін.

Пунктом 4.3. договору сторони встановили, що у разі порушення строків повернення продукції, відповідно до п. 3.2. цього договору, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 1% від суми продукції, переданої в позичку, за кожний день прострочення повернення.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На виконання умов договору позики позивач передав дизельне паливо відповідачу, що підтверджується актами приймання-передачі. /а.с. 15-63, т.1/.

В порушення умов договору відповідач повертав продукцію з порушенням строків, про що свідчать акти приймання-передачі. /а.с. 64-113, т.1/.

Крім того, неповерненим залишається 31,1 тонн дизельного палива.

За порушення умов договору позики позивачем нараховано відповідачу штраф на підставі п. 4.3. договору позики у розмірі 22 422 991,39 грн.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до п. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За таких обставин, позовні вимоги документально обґрунтовані, підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Щодо посилань апелянта на безпідставне відхилення клопотання про зупинення, то відповідно до вимог ст. 79 Господарського процесуального кодексу України неможливість розгляду справи до розгляду справи іншим судом полягає у тому, що обставини, які розглядаються іншим судом не можуть бути встановлені господарським судом самостійно під час розгляду даної справи, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зупинення.

Стосовно п. 4 актів приймання-передачі, то зазначене не свідчить про припинення зобов'язання в цілому, мається на увазі, що продукція, яка повертає належної якості, а тому посилання апелянта на ст. 604 Цивільного кодексу України є безпідставним.

Щодо зменшення розміру неустойки, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право на зменшення розміру неустойки, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пункту 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Проте, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем не заявлялось документально обґрунтоване клопотання про зменшення розміру неустойки.

Відповідно ч. 3 до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заявлене клопотання про витребування задоволенню не підлягає, оскільки не відповідає вимогам ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

З наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2016р. у справі №910/10148/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2016р. у справі №910/10148/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/10148/16 повернути до господарського суду міст Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді М.Л. Яковлєв

Т.І. Разіна