ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2016 Справа № 904/9940/16

За позовом ICS ROLLING INTERNATIONAL SRL, м. Кишинів Республіка Молдова

до фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю "Тіелсі Логістік", м. Ужгород Закарпатська область

про стягнення вартості втраченого товару (35 телевізорів Samsung) в розмірі 504 788,23 грн.

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: Романчук Л.Г., довіреність №19158 від 14.09.2016 року, представник

Від відповідача: ОСОБА_3, договір №б/н від 21.11.2016 року, свідоцтво №4387/10 від 22.12.2010 року, адвокат

Від третьої особи: Сєдих Ю.М., довіреність №б/н від 29.06.2016 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

ICS ROLLING INTERNATIONAL SRL звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1:

- вартості втраченого товару (35 телевізорів Samsung) у сумі 504 788,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як перевізником, свого обов'язку із забезпечення схоронності вантажу.

15.11.2016 року третьою особою надані пояснення до позовної заяви, в яких зазначає, що в ході приймання вантажу на складі вантажоодержувачем було встановлено недостачу 35 телевізорів, про що вказано в міжнародній товарно-транспортній накладній (СМR) №156806 та складено акт приймання товару від 26.10.2015 року №15/15 за підписом представника компанії ICS "ROLLING INTERNATIONAL" SRL та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

09.12.2016 року до канцелярії господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що нестача вантажу виникла не з його вини, а внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, оскільки 23.10.2015 року невстановленими особами під час руху автомобіля, який здійснював перевезення вантажу, внаслідок пошкодження тенту автомобіля перевізника було здійснене викрадення частини вантажу, на підставі даних обставин Великомихайлівським РВ ГУМВС України в Одеській області було розпочате кримінальне провадження №0000422 від 23.10.2015 року. Отже, на думку відповідача, нестача вантажу сталася не через перевізника, а в наслідок вини злочинних дій невстановлених осіб, які викрали частину вантажу. Таким чином, відповідач не погоджується з позовними вимогами та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

14.12.2016 року позивач в судовому засіданні надав пояснення до відзиву, в яких не погоджується з наведеними доводами відповідача.

Провадження у справі було порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2016 року з призначенням її до розгляду на 22.11.2016 року.

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 22.11.2016 року було оголошено перерву до 06.12.2016 року, до 14.12.2016 року.

У судовому засіданні 14.12.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.09.2014 року між ICS ROLLING INTERNATIONAL SRL (далі - позивач, замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Тіелсі Логістік" (далі - третя особа, експедитор) укладено договір транспортного експедирування №3В (далі - договір експедирування) згідно до п. 1.1 якого експедитор зобов'язується за винагороду, за рахунок замовника організувати виконання зазначених цим договором умов, пов'язаних з перевезенням вантажу і транспортно-експедиторським обслуговуванням у міжнародному та міжміському сполученні, а саме: пошук перевізника, укладання договору перевезення, оформлення або отримання необхідних для перевезення документів, забезпечення відправки або отримання вантажу в пункті призначення, організовувати перевезення вантажу різними видами транспорту, а також інші транспортно-експедиторських послуг.

На виконання умов договору транспортного експедирування №3В товариство з обмеженою відповідальністю "Тієлсі Логістік" та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - перевізник, відповідач) уклали договір №б/н від 16.10.2015 року (далі - договір перевезення) відповідно до п. 1.1. зазначеного договору експедитор, діючи від імені і за рахунок замовника залучає третю сторону перевізника, для доставки вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні. Перевізник доставляє заявлені вантажі, а експедитор сплачує оплачує послугу перевізника із коштів замовника на узгоджених нижче умовах.

Згідно п.1.2. договору перевезення експедитор і перевізник домовилися, що впродовж дії даного договору вони укладатимуть договори (контракт-заявки), які є невід'ємною частиною цього договору в яких вказувати: маршрут, найменування вантажу, вага і об'єм вантажу (на один автомобіль), митне оформлення, кількість автомобілів, дата і час завантаження, термін доставки, адреса завантаження, контактна особа при відвантаженні і його телефон, кордонний перехід, вартість послуг, умови оплати, додаткові умови (вантаж у складі збірного - при необхідності).

Згідно до п.3.4 договору перевезення, перевізник зобов'язується, нести всі ризики, пов'язані з перевезенням вантажу перед вантажовідправником (вантажоодержувачем) і третіми особами.

Доставити довірений вантаж до місця розвантаження в повному обсязі у терміни, що узгоджені сторонами або терміни необхідні для доставки вантажу за вказаним маршрутом п. 3.7. договору перевезення.

Як вбачається з п. 5.10 договору перевезення у разі пошкодження, витрати або повної загибелі вантажу перевізник несе відповідальність перед експедитором або замовником в сумі пошкодженого вантажу по цінах, вказаних в інвойсі, що супроводжує вантаж, а так само вартості його митного очищення і інших витрат згідно конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (КДМВ ООН, Женева 1956 року).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016 року включно п.8. 1 договору перевезення.

16.10.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Тієлсі Логістік" та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 уклали контракт-заявку №256/8, згідно до якої вантаж LED TVs прямує з міста Гостоміль, Україна товариства з обмеженою відповідальністю "Самсунг Електронікс Україна Компані" до місця розвантаження м. Кишинів, Республіка Молдова компанія ICS "ROLLING INTERNATIONAL" SRL.

Як вбачається з CMR №156806 від 22.10.2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 прийняв від товариства з обмеженою відповідальністю "Самсунг Електронікс Україна Компані" в м. Гостомель телевізори Samsung в кількості 299 штук, вартість яких відповідно до інвойсів № та № від 15.10.2015 року склала 100 195,48 доларів.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату, частина 1, статті 909 Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, перевізник своїх зобов'язань по договору перевезення в частині доставки вантажу до місця розвантаження в повному обсязі не виконав, про, що вантажоодержувачем було складено акт №15/15 від 26.10.2015 року в якому зафіксована нестача телевізорів Samsung в кількості 35 штук.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію №57/220416 від 22.04.2016 року, в якій просив відповідача компенсувати суму втрачених телевізорів в розмірі 19 721,09 доларів США (500 416,68 грн.), однак, зазначена претензія останнім залишена без відповіді (а.с. 55 том 1). Жодних заходів щодо добровільного компенсування суми втраченого вантажу відповідач не здійснив.

Таким чином, на підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з позовом про стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суми втрачених телевізорів в розмірі 504 788,23 грн. яка складається :

Модель телевізора Samsungкількість втрачених телевізорівціна за одиницю згідно інвойсівзагальна суму втрачених телевізорів
UE24H4070AUXUA3174.44523,32
UE40J5500AUXUA7423.322 963,24
UE40J6300AUXUA13545.207087,06
UE40JU6610UXUA2769.281 538,56
UE40J5510AUXUA3448.981 346,94
UE48JU6400UXUA4716.142 864,56
UE48JU7500UXUA31132.563 397,68
Всього: 19 721,36 $

Таким чином, загальна сума втрачених телевізорів Samsung складає 19 721,36 доларів США, що еквівалентно станом на 26.10.2016 року 504 788,23 грн.

Відповідно до пунктів 1, 2, ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до п.1, 2 ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Приписами статті 18 вищезазначеної Конвенції передбачено, що тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Згідно до ч.2 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані на підставі яких господарський суду у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтується вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і збитками полягає у тому, що вантаж не був доставлений перевізником до місця розвантаження у відповідній кількості, у зв'язку із втратою перевізником частини вантажу.

Станом на час вирішення спору відповідач не надав суду належних та обґрунтованих доказів, які доводять відсутність його вини у втраті вантажу позивача.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості втраченого вантажу в розмірі 504 788,23 грн., підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1 378 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (206 700 грн. 00 коп.).

Ціна позову становить 504 788,23 грн. отже, сума судового збору мала складати 7 571,82 грн. (1,5 відсотка ціни позову), а позивачем згідно з квитанцією № 10295247 від 26.10.2016 року сплачено 7 590,00 грн.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, в порядку визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" позивачу підлягає поверненню сума надмірно сплаченого ним судового збору у розмірі 18 грн. 18 коп. (7 590,00 - 7 571,82 = 18,18), проте позивач з клопотання про повернення судового збору до суду не звертався.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуальному кодексу України судовий збір у сумі 7 571,82 грн. покласти на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ICS ROLLING INTERNATIONAL SRL (МД-2069, м. Кишинів, вул. Каля Єшілор, 10, фіскальний код 268) 504 788,23 грн. втраченого вантажу та 7 571,82 грн. витрат по судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.12.2016 року.

Суддя Е.М. Бондарєв