ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.12.2016 справа № 7/5009/964/11

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ромпетрол Україна» (65009, м.Одеса, вул. Сонячна, 5, 3-й поверх)

до відповідача державної організації «Комбінат «Зірка» (69067, м.Запоріжжя, вул. Республіканська, 127)

про стягнення 1815185,74 грн.

Орган виконання - Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі м. Запоріжжя Запорізької області (69000, м.Запоріжжя, вул. Радіаторна, 40)

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від стягувача (позивача): ОСОБА_1, довіреність № 12 від 03.02.2016 р.;

від боржника (відповідача): ОСОБА_2, довіреність № 216 від 16.05.2016 р.;

від органу виконання: ОСОБА_3, наказ № 971-к від 20.12.2011 р.;

До господарського суду Запорізької області надійшла скарга ТОВ «Ромпетрол Україна» на дії Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі міста Запоріжжя Запорізької області щодо виконання ухвали господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. по справі № 7/5009/964/11.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.08.2016 р. скаргу прийнято та призначено до розгляду на 19.09.2016 р. В судовому засіданні 19.09.2016 р. оголошувалася перерва на 05.10.2016 р.

В звязку з закінченням повноважень судді-доповідача ОСОБА_4 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2016 р. скаргу передано на розгляд судді Носівець В.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.10.2016 р. скаргу прийнято до розгляду. Розгляд скарги, призначений на 10.11.2016 р., відкладався до 01.12.2016 р.

Скаржник підтримав вимоги, викладені скарзі. В обґрунтування скарги зазначено, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.06.2013 р. у справі № 7/5009/964/11 затверджено мирову угоду, відповідно до якої боржник зобовязався сплатити стягувачу 920109,60 грн. в строк до 30.06.2014 р. Сплата боргу мала здійснюватися боржником з розстрочкою відповідно до затвердженого графіку. Станом на 02.08.2016 р. боржник порушив зобовязання та в установлений строк борг на погасив. Стягувач 03.06.2016 р. звернувся до Управління Державної казначейської служби у Заводському районі міста Запоріжжя в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком виконань рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 р. № 845 із заявою щодо примусового виконання ухвали господарського суду Запорізької області від 29.06.2013 р. у справі № 7/5009/964/11. Однак, стягувачем 22.06.2016 р. отримано лист казначейської служби від 13.06.2016 р. за № 02-121/614-1098 про повернення документів у звязку тим, що ухвала господарського суду Запорізької області від 29.07.2016 р. у справі № 7/5009/964/11 не є виконавчим документом, у звязку з чим не може бути прийнята до виконання. Скаржник вважає, що відмова казначейської служби від прийняття ухвали господарського суду Запорізької області до виконання є порушенням вимог чинного законодавства. Просив визнати незаконною відмову Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі міста Запоріжжя Запорізької області у прийнятті до виконання ухвали господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. справі № 7/5009/964/11 та зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі міста Запоріжжя Запорізької області прийняти ухвалу господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. у справі № 7/5009/964/11 до виконання та здійснити її примусове виконання.

Боржник (відповідач у справі) проти скарги заперечив з підстав, зазначених у запереченнях на скаргу, наданих суду 19.09.2016 р. В обґрунтування заперечень вказував, що відповідно до пункту 12 ухвали господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. про затвердження мирової угоди у справі № 7/5009/964/11, ухвала вступає в законну силу з дня її винесення, є виконавчим документом згідно Закону України «Про виконавче провадження» та може бути предявлена до виконання в порядку та строк, встановлені законом, тобто в даному випадку до 29.07.2014 р. Вважає, що скаржником пропущено строк предявлення вказаної ухвали суду до виконання, оскільки з огляду на письмову відповідь Управління Державної казначейської служби у Запорізькому районі м. Запоріжжя ТОВ «Ромпетрол Україна» звернулось до Управління лише 06.06.2016 р. Крім того, відповідно до п. 3 прохальної частини скарги, скаржник просить зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі м. Запоріжжя прийняти ухвалу господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. про затвердження мирової угоди до виконання та здійснити її примусове виконання. На думку відповідача (боржника) суд не вправі зобовязувати органи виконання судових рішень вчиняти дії, які в силу Закону України «Про виконавче провадження» можуть і повинні вчиняться державним виконавцем або, в окремих випадках, визначених даним законом, іншими органами. Суд вправі, виявивши порушення, допущені державною виконавчою службою чи іншим органом виконання судових рішень (у даному випадку Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі м. Запоріжжя), визнати такі дії чи бездіяльність незаконними, а наслідки таких дій недійсними.

Управління Державної казначейської служби у Заводському районі м. Запоріжжя викладені в скарзі вимоги, не визнало, скаргу вважає необґрунтованою та безпідставною. У відзиві на скаргу вказує, що, по-перше, виконавчий документ предявлений до казначейської служби особою, що не мала відповідних повноважень. Довіреність видана товариством з обмеженою відповідальністю «Ромпетрол Україна» ОСОБА_5, не містить застережень щодо надання останньому права предявити на примусове виконання до органів казначейської служби виконавчих документів. По-друге, виконавчий документ предявлений до казначейської служби оформлено з порушенням установлених вимог. Неуповноваженим представником стягувача, всупереч приписам п. 6 Порядку, замість оригіналу виконавчого документа скріпленого гербовою печаткою суду, згідно п.п. 1.6.6 Інструкції з діловодства в господарських судах України, предявлена завірена секретарем суду копія ухвали господарського суду Запорізької області № 7/5009/964/11 від 29.07.2013 р. По-третє, виконавчий документ предявлений до казначейської служби для виконання з пропущенням установленого ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строку предявлення до виконання (на момент предявлення). Згідно п. 10 Порядку № 845 стягувач після усунення вказаних вище недоліків, має право повторно надіслати органові казначейства повернутий виконавчий документ у встановлений п. 6 Порядку строк, перебіг якого починається з дня отримання стягувачем виконавчого документа.

Заслухавши представників сторін, вивчивши додані матеріали, суд встановив:

На виконання рішення господарського суду Запорізької області від 27.04.2011 року у справі № 7/5009/964/11, яке набрало чинності, 23.05.2011 р. видано наказ про стягнення з Державної організації «Комбінат «Зірка» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ромпетрол Україна» 1815185,74 грн. збитків, 18151,86 грн. державного мита, 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 05.06.2012 р. відкрито виконавче провадження ВП № 32836940 по виконанню зазначеного наказу.

Заявою № 510 від 27.06.2012 р. про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення суду сторони у справі звернулися до господарського суду Запорізької області. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.07.2012 р. заяву задоволено та затверджено мирову угоду, укладену ТОВ «Ромпетрол Україна» та ДО «Комбінат «Зірка».

Постановою Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 26.06.2013 р. відкрито виконавче провадження ВП № 38574119 по виконанню ухвали суду від 27.06.2012 р. у справі № 7/5009/964/11.

Стягувач та боржник звернулися до господарського суду з заявою № 402 від 27.06.2013 року про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення суду. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. заяву задоволено та затверджено мирову угоду, укладену ТОВ «Ромпетрол Україна» та ДО «Комбінат «Зірка».

Постановою Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 07.08.2013 р. відкрито виконавче провадження ВП № 39246546 по виконанню ухвали суду від 29.07.2013 р. у справі № 7/5009/964/11.

Постановою від 25.05.2016 р. (ВП № 39246546) Заводським ВДВС м. Запоріжжя повернуто виконавчий документ (хвалу від 29.07.2013 р.) стягувачу за його заявою від 22.04.2016 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом № 02-12.1/614-1098 від 13.06.2016 р. Управлінням Державної казначейської служби у Заводському районі м. Запоріжжя на звернення ТОВ «Ромпетрол Україна» щодо викоання ухвали господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. у справі № 7/5009/964/11 надано відповідь та повідомлено, що вказана ухвала не може бути прийнята до виконання за відсутністю підстав, а саме здійснення управлінням стягнення з рахунку боржника коштів на користь стягувача. Також, казначейство в листі звертає увагу, що в довіреності, виданій на представника ТОВ «Ромпетрол» не зазначений державний орган Державної казначейської служби України та його територіальні органи, до яких можуть подаватися заяви про виконавчі листи, накази господарського суду та інше.

Підставами звернення зі скаргою на дії органу казначейської служби стягувач ТОВ «Ромпетрол Україна» - вказує, що у випадку невиконання зобовязаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця із заявою про виконання ухвали, якою затверджену цю угоду. Дії органу казначейської служби щодо відмови у прийнятті до виконання ухвали суду від 29.07.2013 р. вважає незаконними.

Як вбачається по тексту скарги скаржником допущено описки в зазначенні дати ухвали господарського Запорізької області у справі № 7/5009/964/11, щодо виконання якої виникли спірні правовідносини. Вірною є дата ухвали 29.07.2013 р.

Також, в судовому засіданні досліджувалися повноваження особи, яка підписала скаргу та представляла інтереси скаржника. Повноваження представника, що підписав скаргу та представляв інтереси скаржника підтверджено.

За приписом ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому цим кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

При розгляді даної скарги судом застосовуються положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка була чинною на дату звернення з даною скаргою (станом на 11.08.2016 р.)

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що оскарження дій чи бездіяльності органів Казначейства прямо не передбачено Господарським процесуальним кодексом України. В той же час, норми Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» повязують виконання судового рішення не лише органом державної виконавчої служби, а й органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, з огляду на той факт, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового процесу, незалежно від того, який орган здійснює його виконання, до спірних правовідносин підлягає застосуванню аналогія права, що зумовлює можливість оскарження в господарському суді в порядку ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, дій органу державної казначейської служби, як органу, який відповідно до законодавства України повинен здійснювати виконання рішення суду в цій справі.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України в постановах від 30.06.2016 р. по справі №916/376/15-г, від 08.04.2015 р. по справі №42/87-09, від 15.10.2014 р. по справі №916/885/13.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Виконання рішення суду покладається на державну виконавчу службу України.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачалося, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з держаних органів, державних підприємств, установ та організацій регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». ОСОБА_6 встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання. Відповідно до вимог ст. 2 зазначеного Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб відчуження обєктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду. Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Окрім цього порядок стягнення коштів з державних органів, державного або місцевих бюджетів або боржників регулюється Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 р. (далі - Порядок).

Вищевказаний Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судовими органами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п. 6 зазначеного Порядку у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового звязку, якщо зазначений рахунок відсутній;

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Згідно з п. 15 Порядку дії органів Казначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Казначейства або суду.

В обґрунтування повернення ухвали господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. у справі № 7/5009/964/11 Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі м. Запоріжжя зазначило, що стягувачем замість оригіналу виконавчого документа предявлена завірена копія, а також документ предявлений з порушенням строку предявлення до виконання.

Суд погоджується із вищезазначеними твердженнями Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі м. Запоріжжя, враховуючи наступне.

Відповідно до п.п.1 п. 9 Порядку Орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ:

- не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- предявлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- видано або оформлено з порушенням установлених вимог;

- рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

- суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобовязання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

- відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем;

- стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання;

- наявні інші передбачені законом випадки.

Таким чином, п.п.1 п. 9 Порядку чітко встановлено підстави для повернення органом казначейства виконавчого документа.

Відповідно до ч. 4 ст. 121 ГПК України мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

У пункті 7.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р. роз'яснено, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (статтею 86 ГПК та статтею 18 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою. У випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

Якщо ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам, встановленим для виконавчих документів (стаття 18 Закону України "Про виконавче провадження"), і державним виконавцем з цих підстав буде відмовлено у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, в разі задоволення якого господарським судом видається відповідний наказ.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою; скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Як встановлено, копія ухвали суду від 27.06.2013 р. у справі № 7/5009/964/11, яка видана позивачу у справі (стягувачу), не відповідала встановленим ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимогам до виконавчого документа, а саме: ухвала не підписана уповноваженою особою та не скріплена гербовою печаткою. При цьому, вказана ухвала завірена секретарем та завірена не гербовою печаткою суду.

Щодо посилань на пропущення строку встановленого ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», то суд зазначає, що це є лише однією із сукупності підстав, які зумовили повернення вказаної ухвали суду без виконання.

Отже, суд прийшов до висновку, що Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі м. Запоріжжя правомірно не прийняло до виконання ухвалу господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. у справі № 7/5009/964/11.

Крім того, суд зазначає, що після відкриття виконавчого провадження постановою від 05.06.2012 р. (ВП № 32836940) з виконання наказу у справі № 7/5009/964/11 та після першого звернення сторін до суду з заявою № 475/08.06.2012р. від 08.06.2012 р. про затвердження мирової угоди, постановою державного виконавця Заводського ВДВС ЗМУЮ від 12.06.2012 р. за письмовою заявою стягувача повернуто останньому наказ від 23.05.2011 року на підставі п. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». За результатами розгляду заяви № 475/08.06.2012р. від 08.06.2012 р. судом винесено ухвалу від 27.06.2012 р. про залишення без задоволення вказаної заяви про затвердження мирової угоди.

При другому зверненні до суду з заявою № 510 від 27.06.2012 р. про затвердження мирової угоди сторонами не додавалися до заяви докази наявності відкритого виконавчого провадження, а у виконавчому провадженні № ВП № 32836940, як зазначалося, виконавчий документ вже був повернутий стягувачу. Ухвалою суду від 12.07.2012 р. заяву № 510 від 27.06.2012 р. задоволено та затверджено мирову угоду, укладену сторонами. Таким чином, на момент винесення ухвали господарського суду Запорізької області від 12.07.2012 року про затвердження мирової угоди на стадії виконання не було відкрито виконавче провадження.

Аналогічна ситуація склалася при третьому зверненні сторін до суду з заявою № 402 від 27.06.2013 р. про затвердження мирової угоди на стадії виконання, а саме: постановою від 26.06.2013 р. відкрито виконавче провадження ВП №38574119 з виконання ухвали господарського суду Запорізької області від 27.06.2012 р. у справі № 7/5009/964/11.

Суд зауважує, що виконавче провадження № ВП №38574119 відкрито на підставі ухвали суду № 7/5009/964/11 від 27.06.2012 р., якою відмовлено в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди.

Заяву № 402 від 27.06.2013 р. про затвердження мирової угоди подано до суду 27.06.2013 р. Постановою від 27.06.2013 р. (на наступний день після відкриття) виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі його заяви відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Вдруге, на момент винесення ухвали господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. про затвердження мирової угоди на стадії виконання не було відкрито виконавче провадження.

Наведене свідчить про недобросовісність дій стягувача, які розцінюються судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом.

Пунктом 2 частині 1 статті 49 згаданого Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання. Згідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Оскільки стягувач своїми діями спричинив наслідки, які суперечать приписам законодавства, виникла ситуація за якою у позивача залишилися виконавчі документи - наказ господарського суду Запорізької області від 23.05.2011 р. та ухвала суду від 12.07.2012 року у справі № 7/5009/964/11.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне: згідно п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом. Враховуючи, що ухвала господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 року у справі № 7/5009/964/11, не відповідає встановленим законодавством вимогам, вказана ухвала не набула статусу виконавчого документа. При цьому, наказ суду від 23.05.2011 р. не втратив статус виконавчого документа, а чинним законодавством не передбачено можливості одночасного існування двох і більше різних виконавчих документів на виконання одного судового рішення (наказу та двох ухвал про затвердження мирових угод).

Оскільки судом не встановлено підстав для визнання незаконними дій Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі м. Запоріжжя щодо не прийняття до викоання ухвали господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. у справі № 7/5009/964/11 вимоги щодо зобовязання прийняти вказану ухвалу до виконання та здійснити її примусове виконання відхиляються.

Скарга на дії Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі м. Запоріжжя відхиляється. Доводи скаржника визнаються судом неправомірними.

На підставі викладеного, приписів Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ТОВ «Ромпетрол Україна» на дії Управління Державної казначейської служби України у Заводському районі м. Запоріжжя щодо не прийняття до викоання ухвали господарського суду Запорізької області від 29.07.2013 р. у справі № 7/5009/964/11 відхилити.

Ухвала суду набрала законної сили 01.12.2016 р.

Суддя В.В.Носівець