РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016Справа № 910/20120/16
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "ТОР"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про стягнення 100 812,10 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Павленко О.В. (представник за довіреністю від 12.10.2016р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "ТОР" (надалі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором оренди нежитлових приміщень від 13.09.2013р. в розмірі 100 812,10 грн., з яких 71 941,58 грн. сума основного боргу та 28 870,52 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної сплати орендної плати, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, за наявності якої позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню.

Відповідачем надано для долучення до матеріалів справи відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що стягнення заборгованості та пені в період здійснення ліквідаційної процедури є неправомірним, а до спірних правовідносин мають бути застосовані положення спеціального закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, відповідач заперечував проти розміру грошових вимог, з урахуванням того, що позивачем невірно нараховано суму орендної плати, яка підлягала до сплати відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 06.12.2016р.

В судовому засіданні 06.12.2016р. у справі оголошено перерву до 13.12.2016р.

В судове засідання 13.12.2016р. представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений під розписку, проте подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 13 грудня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2013 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено Договір оренди нежитлових приміщень (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого (в редакції договору про внесення змін № 1 до Договору від 13.09.2013р.) орендодавець зобов'язувався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування нежитлові приміщення, а саме: частину першого поверху що знаходяться у будівлі за адресою: вул. Велика Морська, буд. 63, м. Миколаїв, 54001 (Об'єкт оренди). Загальна площа Об'єкта оренди складає 364, 7 кв. м.

Згідно п. 2.1. Договору факт передачі об'єкта оренди орендареві підтверджується актом приймання-передачі в оренду об'єкта оренди (Додаток № 2 до цього Договору), який підписується сторонами.

На виконання умов Договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято в користування об'єкт оренди за Договором, що підтверджується доданою до матеріалів справи належним чином засвідченою копією акту приймання-передачі приміщення від 13.09.2013р.

У відповідності до п. 5.1. Договору за оренду об'єкта оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату в національній валюті України гривні, в розмірі, установленому цим Договором. Орендна плата нараховується та сплачується за кожен місяць користування орендарем об'єктом оренди починаючи з дати підписання сторонами акта приймання-передачі об'єкту оренди і до дати повернення орендарем об'єкта оренди орендодавцю за актом приймання-передачі.

Згідно п. 5.2. Договору (в редакції договору про внесення змін № 1 до Договору від 13.09.2013р.) розмір орендної плати за оренду Об'єкта оренди за цим Договором становить 35 862,17 гривні 17 копійок, за повний календарний місяць, крім того, податок на додану вартість 20%, що складає 7 172,43 гривні 43 копійки, а всього з урахуванням ПДВ - 43 034,60 гривні 60 копійок.

Зазначений в п. 5.2 цього Договору розмір орендної плати підлягає щомісячній індексації на визначений Державним комітетом статистики України індексу інфляції за попередній календарний місяць оренди Об'єкту оренди (п. 5.3. Договору).

Як передбачено в п. п. 5.5. та 5.6. Договору орендна плата вноситься орендарем щомісячно в строк не пізніше 05 (п'ятого) числа календарного місяця, за який вноситься орендна плата, шляхом переказу відповідної суми коштів у безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця. Орендна плата за цим Договором вноситься на підставі рахунків, які виписуються орендодавцем і передаються орендареві не пізніше 01 (першого) числа календарного місяця, за який має вноситися орендарем орендна плата за оренду об'єкта оренди. В рахунках на внесення орендної плати орендодавець повинен вказувати суму орендної плати за відповідний календарний місяць з урахуванням індексації її розміру, як це передбачено п.5.3 цього Договору.

В п. 8.4. Договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасного та/або не в повному обсязі перерахування орендної плати, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої в період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

У відповідності до пунктів 9.1., 9.2. Договору він набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по ньому. Строк оренди обчислюється з дати підписання Сторонами акта приймання-передачі Об'єкта оренди і діє до 15 травня 2015 року.

У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за Договором в частині своєчасного та в повному обсязі внесення орендної плати, позивач неодноразово (вих. № 36 від 29.05.2015р., вих. № 37 від 29.05.2015р., вих. № 39 від 15.06.2015р.) звертався до відповідача з претензіями про оплату наявної заборгованості.

У відповідь на вказані претензії, уповноважена особа АТ "Дельта Банк" повідомила позивача листом вих. № 4497 від 02.07.2015р. про те, що відповідно до постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк". Тимчасову адміністрацію запроваджено з 03.03.2015р. по 02.09.2015р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Оскільки між сторонами укладено договір оренди, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача орендної плати за березень-травень 2015р. у розмірі 71 941,58 грн. та нарахованої пені за несвоєчасне її внесення у розмірі 28 870,52 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним майном у період з березня по травень 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи 5.5., 5.6. Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату не пізніше 05 (п'ятого) числа календарного місяця, за який вноситься орендна плата.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем було перераховано (з порушенням строку, передбаченого договором) позивачу вартість користування об'єктом оренди за березень 2015р. в сумі 44 333,74 грн. (вказана сума також визначена позивачем у направленому на адресу відповідача рахунку-фактурі № СФ-0000004 від 25.02.2015р.), а також проведено доплату орендної плати з урахуванням індексу інфляції на суму 981,69 грн. (п. 5.3. Договору).

Таким чином обґрунтованою та документально підтвердженою сумою заборгованості за користування об'єктом оренди є 70 573,59 грн. (заборгованість за квітень-травень 2015р.).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору суми боргу розмірі 6 456,00 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом із тим, відповідно до постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк". Тимчасову адміністрацію запроваджено з 03.03.2015р. по 02.09.2015р. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 03.08.2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації продовжено по 02.10.2015р.

02.10.2015 року Національним банком України прийнято постанову № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

На виконання вищезазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: (http://www.fg.gov.ua) та в розумінні ст. 35 ГПК України є загальновідомою та загальнодоступною.

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація відповідача.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Відомості про ліквідацію банку повинні містити: 1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується; 2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про початок процедури ліквідації банку; 4) інформацію про місце та строк прийняття вимог кредиторів.

Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Згідно п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Згідно ч. 3 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Згідно ч. 2, 3 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно пункту 5-4 статті 2 зазначеного Закону під поняттям "кредитор" розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Відтак, виходячи з аналізу вищенаведених положень та положень статті 509 ЦК України, позивач є кредитором банку.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Таким чином, після початку процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом, порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Оскільки обов'язок відповідача з оплати вартості користування об'єктом оренди виник до моменту введення процедури ліквідації у відповідача, позивач був не позбавлений скористатися своїм правом на звернення із заявою про внесення його до реєстру вимог кредиторів.

Наразі ж, посилаючись на порушення відповідачем умов договору, як на підставу позовних вимог, позивач не надає жодних доказів того, що він у період, передбачений ч. 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (з 08.10.2015 року по 07.11.2015 року) звертався до відповідача з відповідною заявою про включення його вимог до реєстру.

Відсутність звернення позивача до Фонду з кредиторськими вимогами до відповідача у встановлений строк, у відповідності до ч.1 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", призводить до того, що дані кредиторські вимоги вважаються погашеними.

Отже, вимога щодо стягнення заборгованості та штрафних санкцій з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в період його ліквідації не може бути задоволена судом, оскільки це фактично порушить порядок здійснення ліквідаційної процедури, встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та таке рішення суду буде знаходитись поза межами закону.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відмовою в позові, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.12.2016р.

Суддя С.М. Морозов