РІШЕННЯ

12 грудня 2016 року Справа № 913/1255/16

Провадження №3/913/1255/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел ОСОБА_1», м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 обєднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 40 809 грн. 38 коп.

суддя Секірський А.В.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_3, довіреність б/н від 09.09.2016;

від відповідача не прибув;

в с т а н о в и в:

Суть спору: Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпел ОСОБА_1» (далі позивач) заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_2 обєднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач) заборгованості в розмірі 19 899,44 грн., пені 3 661,50 грн., інфляційні витрати 15 601,16 грн. та 3% річних 1647,28 грн. відповідно до договору № 1 від 02.01.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору № 1 від 02.01.2013 позивач виконав роботи з прибирання внутрішніх службових приміщень за адресою: м. Луганськ, кв. Шевченка 38а. у листопаді грудні 2013 року у погоджений строк, але відповідач зобов'язання по оплаті виконаних робіт не виконав у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 19 899,44 грн. Крім того, за порушення строків оплати товару позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 3 661,50 грн., інфляційні витрати у розмірі 15 601,16 грн. та 3% річних у розмірі 1647,28 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві.

До канцелярії господарського суду Луганської області представником позивача були надані додаткові пояснення, які оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Відповідач витребувані судом документи не надав, правом на участь свого представника у судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Явка учасників процесу в судове засідання не визнавалася обовязковою.

При цьому, відповідач не заявив клопотання про відкладення розгляду справи з наведенням відповідного обґрунтування необхідності такого відкладення та доданням доказів поважності неприбуття у дане судове засідання.

У звязку з викладеним, справа розглядається відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд встановив такі фактичні обставини.

02.01.2013 між сторонами у справі був укладений договір №1 (далі договір) відповідно до п. 1.1 якого відповідач надає послуги з прибирання внутрішніх службових приміщень Ленінської МДПІ у м. Луганську Луганської області ДПС за адресою: м. Луганськ, кв. Шевченка, 38а (а.с. 34).

Відповідно до п. 2.1 договору вартість послуг, передбачених в п.1.1 даного договору, визначається розрахунком (Додаток 1), погодженим сторонами і який є невідємною частиною даного договору.

Сума договору складає 99 497,20 грн. (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 2.6 договору сплата здійснюється за фактично надані послуги на протязі 30 діб з моменту підписання акту про надання послуг.

Додаткові послуги, не передбачені цим договором, можуть надаватися за узгодженням сторін і оформленням додаткової угоди (п. 2.7 договору).

На виконання умов договору позивачем надано акти надання послуг №5418 від 31.12.2013 за надані послуги у грудні 2013 року (а.с. 38) та №4979 від 30.11.2013 за надані послуги у листопаді 2013 року (а.с. 40). Надані акти підписані тільки позивачем. На суми актів позивачем надані рахунки (а.с. 37,39).

До матеріалів справи позивачем також надано акт звірки взаєморозрахунків, підписаний тільки зі сторони позивача (а.с. 33).

Відповідно до п. 4.1 договору, даний договір набирає чинності у день підписання і діє до 31 жовтня 2013 року, а в частині виконання фінансових зобовязань до повного розрахунку.

05.11.2015 позивач направив на адресу відповідача претензію №2654/11/15 від 03.11.2015 про сплату заборгованості, у якій вказав яку саме суму відповідач має сплатити із зазначенням своїх банківських реквізитів (а.с. 41-42).

18.12.2015 позивачем була отримана відповідь про розгляд претензії від Головного управління ДФС у Луганській області, відповідно до якої, відповідач не може визнати заборгованість на підставі наданих документів та задовольнити претензію (а.с. 43).

У звязку з відмовою відповідача сплатити заборгованість за договором, позивач звернувся до господарського суду Луганської області з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 19 899,44 грн.

Відповідно до п. 5.3 договору у разі порушення сторонами термінів виконання зобовязання стягується пеня в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, по яких допущені прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 діб додатково стягується штраф 7% від суми договору.

На підставі п. 5.3 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 3661,50 грн.

Крім того, за невиконання умов договору на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 % річних у сумі 1647,28 грн. та інфляційні витрати у сумі 15 601,16 грн., що підтверджено відповідним розрахунком позивача у позовній заяві.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» від 06.08.2014 №311, передбачено приєднання територіального органу Міндоходів до територіального органу ДФС, та визначено, зокрема, що Ленінська МДПІ у м. Луганську Луганської області реорганізовано, щляхом приєднання до Головного управління ДФС у Луганській області.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання органів Державної фіскальної служби» від 06.08.2014 №892, Ленінська обєднана державна податкова інспекція у м. Луганську Головного управління ДФС була перейменована в ОСОБА_2 обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС.

Оцінивши всі обставини справи, суд вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

У відповідності з приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Відповідно до п. 4.1 договору, даний договір набирає чинності у день підписання і діє до 31 жовтня 2013 року, а в частині виконання фінансових зобовязань до повного розрахунку.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Фактичні обставини свідчать, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за договором № 1 від 02.01.2013, на підтвердження чого представив в якості доказу акти надання послуг №4979 від 30.11.2013 та №5418 від 31.12.2013 у листопаді - грудні 2013 року. Вказані акти не містять ані підпису ані печатки відповідача.

Суд звертає увагу, що зважаючи на відсутність підпису відповідача на вищевказаних актах, факт надання послуг не є підтвердженим. Будь-яких інших доказів на підтвердження надання послуг відповідачу позивачем не надано.

Крім того, договір, на підставі якого позивач нібито надавав послуги за вищезазначеними не підписаними відповідачем актами, закінчив свою дію 31 жовтня 2013 року, тобто до дат зазначених у актах, а тому посилання позивача на виконання зобовязань за договором № 1 від 02.01.2013 є безпідставними.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення заборгованості за договором № 1 від 02.01.2013 за зобовязаннями листопада-грудня 2013 року у розмірі 19 899,44 грн. задоволенню не підлягає.

Надані позивачем додаткові пояснення з додатковими доказами не спростовують викладених вище обставин, а також не підтверджують виконання зобовязань за договором № 1 від 02.01.2013 у період з листопада по грудень 2013 року, а свідчать лише про здійснення господарської діяльності підприємством у зазначений період.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У звязку з необґрунтованістю вимоги про стягнення основної заборгованості, вимоги про стягнення пені у сумі 3661,50 грн., 3% річних у сумі 1647,28 грн. та інфляційні витрати у сумі 15 601,16 грн., також задоволенню не підлягають.

За таких обставин позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтвердженими матеріалами справи та такими, що не підлягають задоволенню повністю з віднесенням судових витрат на позивача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 33, 34, 43, 44, 49, 75 статями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.12.2016

Суддя А.В. Секірський