РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2016 р. Справа № 906/759/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Маціщук А.В.,

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з `явився

відповідача - ОСОБА_1, довіреність в справі

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго» на рішення господарського суду Житомирської області від 20.10.16 р. у справі № 906/759/16 (суддя Давидюк В.К.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Майданівський деревопереробний комбінат»

до Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго»

про стягнення 27594,25 грн..

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 20.10.2016 у справі №906/759/16 (суддя Давидюк В.К.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Майданівський деревопереробний комбінат» до Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго» про стягнення 27594,25 грн., задоволено. Вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Майданівський деревопереробний комбінат» - 27594,25 грн. збитків; 1378,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що відповідач в порушення ст.201 ПК України не оформив податкові накладні та не зареєстрував її в Єдиному реєстрі податкових накладних, тим самим позбавив позивача права на віднесення сум сплаченого ПДВ по даній операції до складу податкового кредиту у розмірі 27594,25 грн.. При цьому, на звернення позивача з вимогою виконати вимоги діючого законодавства та оформити і зареєструвати податкові накладні вищевказаний період, відповідач вчасно не відреагував.

Також суд вважає, причиною завищення відємного значення різниці між податковим зобовязанням та податковим кредитом за період вересень 2015 січень 2016 року на загальну суму 27594,25 грн. та як наслідок зменшення податкового кредиту позивача за цей же період, стало порушення відповідачем податкового законодавства, а саме вимог пункт 201.10 ст. 201 ПК України, зокрема, не оформлення та не віднесення до Єдиного реєстру податкових накладних, податкових накладних за 30.09.2015, 31.10.2015, 31.10.2015, 30.11.2015, 30.11.2015, 31.12.2015, 31.12.2015, 31.01.2016, 31.01.2016.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що зменшивши розмір відємного значення суми податку на додану вартість, позивач, тим самим поніс втрати (збитки) у вигляді не отриманого податкового кредиту (ст. 198 ПК України) або бюджетного відшкодування (ст. 200 ПК України). Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 27594,25 грн. збитків є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго» звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 20.10.2016 року по справі №906/759/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі.

Зокрема, скаржник вважає, що такий вид відповідальності як не внесення податкових накладних до Єдиного реєстру податкових накладних, не передбачений умовами укладеного договору про постачання електричної енергії між позивачем та відповідачем, ЦК України, ГК України та іншими законодавчими актами України.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що за вказаний період відповідачем були взяті зобовязання з ПДВ та проводилось оформлення і реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, однак як на не платника податку, оскільки, позивач не надав відповідачу документ який би засвідчив, що він дійсно є платником податку.

Скаржник зазначає, що 26.05.2016 року на адресу місця знаходження Коростенського РЕМ, який діє на підставі положення і є виробничим структурним підрозділом відповідача, позивачем було надано копію витягу з реєстру платників податку на додану вартість, що підтверджується відміткою канцелярії Коростенського РЕМ на самій копії витягу з зазначенням вхідного номеру та дати надходження даної копії витягу.

Крім того, позивач протягом 8 місяців взагалі питання щодо реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкових накладних на його адресу, як платника податку не турбувало, оскільки жодних звернень за 8 місяців до відповідача з вказаного питання не було.

А тому, враховуючи у сукупності зазначене вище, відповідач вважає свої дії при реєстрації податкових накладних на адресу позивача як неплатника ПДВ правильним.

Після отримання документа який засвідчив, що позивач дійсно є платником податку відповідачем вживалися дії щодо коригування податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В результаті чого, податкові накладні за період лютий 2016 року по квітень 2016 року включно в Єдиному реєстрі податкових накладних скореговані на адресу позивача, як платника ПДВ на загальну суму 16220,50 грн., що дало право позивачу претендувати на податковий кредит в вищезазначеній сумі.

Однак, податкові накладні на адресу позивача як платника ПДВ за період вересень 2015 року по січень 2016 року включно скоригувати в Єдиному реєстрі податкових накладних не представилось можливим, оскільки у відповідь на запит скоригувати в Єдиному реєстрі податкових накладних надходить повідомлення, виявлені помилки: документ не може бути прийнятий - порушено вимоги п. 120.2 статті 120 Податкового кодексу України, а саме: дата реєстрації не може перевищувати 180 календарних днів з дати складання.

Відповідно, скаржник не розуміє чому суд дійшов такого висновку, оскільки на його думку відповідачем були взяті зобовязання з ПДВ та проводилось оформлення і реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, однак як на не платника податку, тобто бездіяльність відповідача щодо оформлення і реєстрації накладних відсутня, а вимоги пункту 201.10 ст. 201 ПК України відповідачем не порушено.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на ст.ст. 193, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 22, 530, 611, 623 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.11.2016, колегією суддів у складі: головуюча суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Бучинська Г.Б., апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 08.12.2016.

24.11.2016 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що заперечує з приводу посилання апелянта на те, що останнім здійснювалась реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, однак, як на не платника податку, оскільки позивач не надавав відповідачу документ який би засвідчив, що він дійсно є платником податку. ТОВ «Майданівський деревопереробний комбінат» просить звернути увагу суду на той факт, що договір № 1312 про постачання електричної енергії від 18.09.2015 року укладений між позивачем та відповідачем готувався відповідачем, останньому надавалася вся необхідна інформація та копії відповідних документів ТОВ « Майданівський деревопереробний комбінат» в тому числі і витяг з реєстру платників податку на додану вартість, про що свідчить зазначення індивідуального податкового номера позивача в п.11 Договору.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України: «При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту».

Таким чином, обов'язок складання податкових накладних із зазначенням індивідуального податкового номера покупця покладено саме на продавця товарів/послуг, тобто відповідача. Реєстрація податкових накладних, без зазначення індивідуального податкового номеру ТОВ «Майданівський деревопереробний комбінат» є неналежним виконанням умов договору і завдало останньому збитків (втрат) у вигляді неотриманого податкового кредиту в розмірі 27594,25 грн.

Враховуючи вище викладене, позивач вважає, що господарським судом Житомирської області при прийнятті рішення від 20.10.2016 по справі №906/759/16 встановлено всі фактичні обставини справи, рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просить у задоволені апеляційної скарги ПАТ «ЕК Житомиробленерго» відмовити.

Розпорядженням керівника апарату від 07.12.2016 у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії ОСОБА_2 у період з 07.12.2016 по 09.12.2016 включно та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді-доповідача) у справі призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.12.2016 р. у справі № 906/759/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 прийнято апеляційну скаргу відповідача - Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" на рішення господарського суду Житомирської області від 20.10.16 р. у справі № 906/759/16 до провадження у новому складі суду: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.12.2016 підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити.

Позивач участі свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника скаржника в судовому засіданні 08.12.2016, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 20.10.16 р. у справі № 906/759/16 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що сторона, яка порушила зобов'язання повинна відшкодувати заподіяні в результаті цього збитки.

Згідно з приписами ст.ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому під збитками розуміються витрати, зроблені управною стороною, втрата або пошкодження її майна.

Складовими збитків є наявність збитків, протиправна поведінка боржника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.2015 між Публічним акціонерним товариством "ЕК Житомиробленерго" в особі директора Коростенського РЕМ ОСОБА_3 який діє на підставі доручення та товариством з обмеженою відповідальністю "Майданівський деревопереробний комбінат" укладено договір №1312 про постачання електричної енергії, відповідно до якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику вартість електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 20-25).

Відповідно розділу 2 договору: «Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що необумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема правилами користування електричною енергією далі (ПКЕЕ) затвердженими в установленому порядку».

Розділом 11 договору сторони зазначили інформацію про місцезнаходження, код ЄДРПОУ, індивідуальний податковий номер позивача - платника податку на додану вартість 97).

Договір підписаний обома сторонами у встановленому порядку та скріплений печатками підприємств.

До матеріалів справи позивачем надана копія витягу №0032 з реєстру платників податку на додану вартість, в якому вбачається що позивач зареєстрований платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер №97 (а.с. 19), який заначений і в п.11 договору №1312.

Рахунки на оплату використаної електричної енергії за період з вересня 2015 по квітень 2016 оплачені позивачем у відповідності до умов договору, про що свідчать наступні платіжні доручення: №311 від 28.09.2015 згідно рахунку №25955 від 28.09.2015, в тому числі ПДВ 235,21 грн.; №312 від 28.09.2015 згідно рахунку №25956 від 28.09.2015, в тому числі ПДВ 12898,41 грн.; №432 від 23.10.2015 згідно рахунку №28632 від 23.10.2015, в тому числі ПДВ 736,67 грн.; №430 від 23.10.2015 згідно рахунку №28633 від 23.10.2015, в тому числі ПДВ 1141,42 грн.; №431 від 23.10.2015 згідно рахунку №28635 від 23.10.2015, в тому числі ПДВ 670,70 грн.; №578 від 24.11.2015 згідно рахунку №31351 від 24.11.2015, в тому числі ПДВ 688,00 грн.; №739 від 24.12.2015 згідно рахунку №33078 від 21.12.2015, в тому числі ПДВ 451,13 грн.; №738 від 24.12.2015 згідно рахунку №33077 від 21.12.2015, в тому числі ПДВ 5217,86 грн.; №840 від 26.01.2016 згідно рахунку №36043 від 21.01.2016, в тому числі ПДВ 469,44 грн.; №839 від 26.01.2016 згідно рахунку №36045 від 21.01.2016, в тому числі ПДВ 5094,41 грн.; №4 від 25.02.2016 згідно рахунку №38931 від 23.02.2016, в тому числі ПДВ 473,06 грн.; №38 від 04.03.2016 згідно рахунку №38933 від 23.02.2016, в тому числі ПДВ 7724,80 грн.; №1013 від 30.03.2016 згідно рахунку №41761 від 22.03.2016, в тому числі ПДВ 7089,68 грн.; №77 від 25.03.2016 згідно рахунку №41759 від 22.03.2016, в тому числі ПДВ 468,64 грн.; №1103 від 26.04.2016 згідно рахунку №44449 від 21.04.2016, в тому числі ПДВ 464,33 грн.(а.с. 26-55).

Як вбачається із позовної заяви та підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору №1312 Товариство з обмеженою відповідальністю "Майданівський деревопереробний комбінат" за період з вересня 2015 по квітень 2016 перерахував на рахунок ПАТ «ЕК "Житомиробленерго" за спожиту активну та реактивну електричну енергію 262726,64 грн., в тому числі ПДВ 43814,76 грн., згідно вищевказаних платіжних доручень.

Однак, відповідачем в період з вересня 2015 по квітень 2016 не проведено оформлення податкових накладних, шляхом реєстрації їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим позбавив позивача права на віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту.

16.06.2016 позивач направив відповідачу лист №21 з проханням усунути порушення діючого законодавства та права позивача на віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту, оформити та зареєструвати податкові накладні відповідно до п.201,10 ст. 201 Податкового кодексу України та надати їх позивачу. (а.с.56-57). Відповіді від відповідача на вказаний лист не отримано.

07.07.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Майданівський деревопереробний комбінат" направило відповідачу претензію №24 з вимогою оформити та зареєструвати податкові накладні відповідно до п.201,10 ст. 201 Податкового кодексу України (а.с.59-61). Дану претензію було надіслано засобами поштового зв'язку, однак відповідач, станом на дату подання позовної заяви до суду, залишив дану претензію без відповіді та реагування.

05.09.2016 під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач надав заяву про

зменшення розміру позовних вимог, так як відповідачем частково проведено реєстрацію податкових накладних, за якими у позивача з'явилося право отримання податкового кредиту.

В даній заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем проведено реєстрацію податкових накладних, а саме згідно: 1) рахунку № 38931 від 23.02.2016 за реактивну електроенергію за лютий 2016 в сумі 2838,38 грн. в тому числі ПДВ 473,06 грн., платіжне доручення №4 від 25.06.2016 на суму 2838,38 грн. в тому числі ПДВ 473,06 грн.; 2) рахунку № 38933 від 23.02.2016 за активну електроенергію за березень 2016 в сумі 46348,81 грн. в тому числі ПДВ 7724,80 грн., платіжне доручення №38 від 04.03.2016 на суму 46348,81 грн. в тому числі ПДВ 7724,80 грн.; 3) рахунку №41761 від 22.03.2016 за активну електроенергію за квітень 2016 в сумі 42538,06 грн. в тому числі ПДВ 7089,68 грн., платіжне доручення №1013 від 30.03.2016 на суму 42538,06 грн. в тому числі ПДВ 7089,68 грн.; 4) рахунку №41759 від 22.03.2016 за реактивну електроенергію за березень 2016 в сумі 2811,82 грн. в тому числі ПДВ 468,64 грн. платіжне доручення №77 від 25.03.2016 на суму 2811,82 грн. в тому числі ПДВ 468,64 грн.; 5) рахунку №44449 від 21.04.2016 за реактивну електроенергію за квітень 2016 в сумі 2785,97 грн. в тому числі ПДВ 464,33 грн., платіжне доручення №1103 від 26.04.2016 на суму 2785, 97 грн. в тому числі ПДВ 464,33 грн. (а.с.77-78)

Господарський суд Житомирської області ухвалою від 05.09.2016 прийняв заяву про зменшення розміру позовних вимог та про стягнення 27594,25 грн. до розгляду.

Відповідно, позивач просить суд стягнути з відповідача 27594,25 грн. збитків.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що за нормами Податкового кодексу України відповідач, як продавець товарів/послуг, зобов'язаний оформити податкові накладні та зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, однак, свій обов'язок не виконав, не зважаючи на вимоги законодавства та претензії ТОВ "Майданівський деревопереробний комбінат", тим самим завдав збитків позивачу в розмірі 27594,25 грн., та у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки (упущену вигоду) на суму неотриманого податкового кредиту з ПДВ у розмірі 27594,25 грн.

За приписами, п.188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України (надалі за текстом - ПК України) передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 201.1. ст. 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно вищевказаної норми ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. При цьому абзац 17 п. 201.10 ПК України передбачає, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Відповідно до підпункту 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з п. 1 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. N 1246, цей Порядок визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Реєстру платників ПДВ - продавців товарів (послуг), звіряння даних, що містяться у виданих платникам такого податку - покупцям товарів (послуг) податковій накладній та розрахунку коригування з відомостями, що містяться у Реєстрі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що аналіз зазначених податкових норм дає підстави дійти висновку, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними або іншими документами, встановленими ПК України, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту. Це право вони мають незалежно від часу внесення платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних до Реєстру. Визначальним є факт підтвердження операцій податковими накладними і факт внесення їх до Реєстру в строки, встановлені законодавством. В іншому випадку, без подання заяви на постачальника, який своєчасно не зареєстрував податкові накладні, платник податку - покупець товарів/послуг - зобов'язаний включити суму податку, вказану в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Водночас у ст. 201 ПК України зазначено, що обов'язок із оформлення і реєстрації податкових накладних покладено на платника податку - продавця товарів/послуг, а не платника податку, який формує податковий кредит, і при цьому зазначена стаття не містить імперативних приписів про неприйнятність цих документів через несвоєчасність (не у день надання) внесення їх до Реєстру.

Таким чином, відповідальність за відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у визначеному чинним законодавством порядку несе відповідач у даній справі.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач в порушення ст. 201 ПК України не оформив податкові накладні та не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, тим самим позбавив позивача права на віднесення сум сплаченого ПДВ по даній операції до складу податкового кредиту у розмірі 27594,25 грн. При цьому, на звернення позивача з вимогою виконати вимоги діючого законодавства та оформити і зареєструвати податкові накладні вищевказаний період, відповідач вчасно не відреагував.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.08.2016 відповідач ПАТ "ЕК"Житомиробленерго" намагався зареєструвати податкові накладні № 6150/9 від 31.01.2016, №6149/9 від 31.01.2016, №6148/9 від 31.12.2015, №6147/9 від 31.12.2015, №6146/9 від 30.11.2015, №6145/9 від 31.10.2015, №6144/9 від 31.10.2015, №6142/9 від 30.09.2015, однак документи не були прийняті Державною фіскальною службою України, у зв'язку з порушенням товариством вимог п.120.2 ст. 120 Податкового кодексу України, а саме: дата реєстрації не може перевищувати 180 календарних днів з дати складання (а.с.97-112).

Також, 17.08.2016 ПАТ "ЕК"Житомиробленерго" звернулось до ДФС з листом від 16.08.2016 №12449-04 про надання роз'яснення щодо граничного строку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якому серед іншого вказало, що товариство 02.08.2016 намагалось зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних ряд коригувань податкових накладних та податкові накладні за попередні періоди на споживача ТОВ "Майданівський деревопереробний комбінат" платника ПДВ, чим намагалось виправити помилку, допущену в попередніх періодах при реєстрації податкових накладних на адресу вищевказаного споживача як неплатника ПДВ (а.с.105).

Про вживання дій щодо коригування податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, відповідач також зазначає і в апеляційні скарзі.

Крім того, як у відзиві на позовну заяву так і в апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що за вказаний період відповідачем були взяті зобовязання з ПДВ та проводилось оформлення і реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, однак як на неплатника податку, оскільки, позивач не надав відповідачу документ який би засвідчив, що він дійсно є платником податку. А тому, враховуючи зазначене вище, відповідач вважав свої дії при реєстрації податкових накладних на адресу позивача як неплатника ПДВ правильним.

В той же час, після отримання документу який засвідчив, що позивач дійсно є платником податку відповідачем вживалися дії щодо коригування податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В результаті чого, податкові накладні за період лютий 2016 року по квітень 2016 року включно в Єдиному реєстрі податкових накладних скореговані на адресу позивача як платника ПДВ на загальну суму 16220,50 грн., що дало право позивачу претендувати на податковий кредит в вищезазначеній сумі.

Однак податкові накладні на адресу позивача як платника ПДВ за період вересень 2015 року по січень 2016 року включно скоригувати в Єдиному реєстрі податкових накладних не представилось можливим, оскільки у відповідь на запит скоригувати в Єдиному реєстрі податкових накладних надходить повідомлення про виявлені помилки: документ не може бути прийнятий - порушено вимоги п. 120.2 статті 120 Податкового кодексу України, а саме: дата реєстрації не може перевищувати 180 календарних днів з дати складання.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що пунктами 201.1, 201.4, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України встановлений обов'язок платника податку надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс); видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 затверджений Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, згідно п. 2 якого визначено, що внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування, до Реєстру (далі - реєстрація) здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі Державній податковій службі з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру. Операційний день триває з 0 до 23-ї години.

Згідно із ч. 8 п. 201.10 ст. 201 ПК України, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Пунктом 202.1 ст. 202 ПК України визначено, що звітним (податковим) періодом є один календарний місяць.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що причиною завищення від'ємного значення різниці між податковим зобов'язанням та податковим кредитом за період вересень 2015 січень 2016 року на загальну суму 27594,25 грн., та як наслідок зменшенням податкового кредиту позивача за цей же період, стало порушення відповідачем податкового законодавства, а саме вимог пункт 201.10 ст. 201 ПК України, зокрема, не оформлення та не внесення до Єдиного реєстру податкових накладних податкових накладних за № 6150/9 від 31.01.2016, №6149/9 від 31.01.2016, №6148/9 від 31.12.2015, №6147/9 від 31.12.2015, №6146/9 від 30.11.2015, №6145/9 від 31.10.2015, №6144/9 від 31.10.2015, №6142/9 від 30.09.2015.

Отже, у зв'язку з бездіяльністю відповідача, позивач зазнав втрат (збитків) у вигляді неотриманого податкового кредиту в розмірі 27594,25 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення відповідача викладені у апеляційній скарзі, що податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв'язку з тим, що позивач не надав документ який би засвідчив, що він дійсно є платником податку, оскільки з договору №1312 на постачання електричної енергії вбачається, що ТОВ "Майданівський деревопереробний комбінат" є платником податку на додану вартість, про що свідчить зазначення індивідуального податкового номеру позивача у п.11 договору №1312 від 18.09.2015 про постачання електричної енергії ТОВ «Майданівський деревопереробний комбінат».

Відповідно до п.1.6 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість затверджено наказом Міністерства фінансів України 14.11.2014№1130, особі, яка реєструється як платник ПДВ, присвоюється індивідуальний податковий номер, який використовується для сплати податку.

Також в листі від 16.08.2016 №12449-04, адресованому керівнику офісу великих платників ДФС, ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" своїми діями, які на думку колегії суддів є намаганням виправлення бездіяльності, яка призвела до збитків позивача, товариством допущено помилку при реєстрації податкових накладних на адресу ТОВ "Майданівський деревопереробний комбінат" (а.с.88).

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають із договорів та інших правочинів, а також можуть виникати безпосередньо із актів законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання неналежним чином (ст 610 ЦК України); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України), в тому числі обов'язок відшкодувати збитки та сплатити неустойку. Також за ст. 216 ГК України за правопорушення у сфері господарювання учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. До складу витрат, що підлягають стягненню з боржника, який припустився порушення зобов'язання, входять витрати зі сплати фінансових санкцій і пені з вини боржника. Так, боржник, не будучи платником податку на додану вартість, з метою не упустити можливість укладення вигідного договору або з інших причин може оформити в зв'язку з продажем товарів, виконанням робіт чи наданням послуг податкову накладну і передати її покупцю (послугоодержувачу). Цей останній може на підставі податкової накладної скористатися податковим кредитом. Згодом орган державної податкової служби може встановити необґрунтованість одержання податкового кредиту на підставі податкової накладної, виданої суб'єктом, що не має на це права, і застосувати фінансові санкції до одержувача (послугоодержувача). Сплативши суми фінансових санкцій, покупець може стягнути суму здійснених витрат з контрагента за договором.

Аналогічні приписи містить ст. 224 ГК України, відповідно до якої учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що зменшивши розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість, позивач, тим самим поніс втрати (збитки) у вигляді не отриманого податкового кредиту (ст. 198 ПК України) або бюджетного відшкодування (ст. 200 ПК України).

Статтею 225 ГК України унормовано, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Обов'язковим елементом складу цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, є протиправна поведінка сторони зобов'язання, а саме порушення боржником зобов'язання.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності.

Тому і цивільне, і господарське законодавство передбачає стягнення збитків з порушника в силу закону. Тобто незалежно від того, передбачено таке стягнення умовами договору чи ні. Сторона, чиї права порушено, мають право розраховувати на відшкодування збитків на підставі: ст.ст. 16, 623 ЦК України; ст. 20, 216, 224 ГК України. Як зазначено в ч. 3 ст. 216 ГК України, один із принципів господарсько-правової відповідальності полягає в тому, що потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження з цього приводу в договорі. Згідно зі ст. 224 ГК України до збитків належать: витрати, здійснені уповноваженою стороною, втрата або пошкодження майна, а також неотриманні доходи. Отже, у даній справі, втрату права на податковий кредит можна віднести до збитків.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що факт понесення збитків позивачем доведена тим, що за період з вересня 2015 по квітень 2016 відповідач тільки 02.08.2016 намагався зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних ряд коригувань податкових накладних та податкові накладні за попередні періоди на адресу позивача. Внаслідок цієї тривалої бездіяльності відповідач в порушення ст. 201 ПК України не оформив податкові накладні та не зареєстрував її в Єдиному реєстрі податкових накладних, тим самим позбавив позивача права на віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту у сумі 27594,25 грн. Отже збитки в сумі 27594,25 грн. виникли внаслідок бездіяльності відповідача щодо виконання вимог ПК України, з вини відповідача.

Судова колегія відзначає, що господарський суд першої інстанції вірно врахував, що для відшкодування суми заподіяних збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, та відзначив, що позивач довів розмір понесених у зв'язку з бездіяльністю відповідача.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, які фактично повторюють його доводи викладені у відзиві на позов і яким суд першої інстанції дав належну оцінку, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та обставинами справи.

Враховуючи вищевикладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 20.10.2016 у справі №906/759/16 прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101,102,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 20.10.2016 у справі № 906/759/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.